ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.05.2026	Справа № 910/620/25 (910/16054/25)	
За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний код 40806442) 
до Приватного підприємства "Будіндустрія-1" (01135, м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4, оф. 93, ідентифікаційний код 34763197)
про визнання недійсним правочину та стягнення 2 669 467,78 грн.
в межах справи № 910/620/25
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.Смарт Трейдинг" (04053, м. Київ, вул. провулок Варязький, 4Б, оф. 31, ідентифікаційний номер 38960764) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний номер 40806442)
про банкрутство 
Суддя Мандичев Д.В.
Секретар судового засідання Улахли О.М.
Представники сторін:
від позивача - Данилевич Л.І.,
від відповідача - Тонконог В.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/620/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України".
Товариство з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Будіндустрія-1" про визнання недійсним правочину із зарахування зустрічних однорідних , оформлених актом №1 та №4 та стягнення 2 669 467,78грн. заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на укладення спірного договору з порушеннями законодавства. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 21.01.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва відкладено судове засідання на 18.02.2026.
17.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.
17.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про забезпечення судових витрат.
18.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/620/25 (910/16054/25) за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.03.2026.
20.02.2023 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив.
02.03.2026 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача.
20.03.2026 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про не взяття доказу.
20.03.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про уточнення клопотання про забезпечення судових витрат.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2026 відкладено підготовче засідання на 24.04.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2026 закрито підготовче провадження у справі № 910/620/25 (910/16054/25) та призначено справу до розгляду по суті на 27.05.2026.
18.05.2026 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача.
26.05.2026 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення відповідача.
Представник позивача в призначеному на 27.05.2026 судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Вантажні системи України» поставило товар та надало послуги перевезення ПП «Будіндустрія-1» на суму 3 839 467, 78 грн.
Разом із цим, відповідно до виписок по рахунках ТОВ «Вантажні системи України», відкритих в АТ «Банк Альянс», АТ «Кредитвест Банк», АТ «Перший Інвестиційний Банк», ПП «Будіндустрія-1» здійснило часткову оплату за поставлений товар та надані послуги у розмірі 1 170 000,00 грн. 
Відтак, ліквідатором ТОВ «Вантажні системи України» направлено лист від 13.05.2025 за вих.№02-143/55 та від 24.10.2025 за вих.№02-143/165 на адресу ПП «Будіндустрія-1» з вимогою повернення коштів за поставлений товар/надані послуги перевезення. 
Листом від 31.10.2025 ПП «Будіндустрія-1» повідомило, що між ПП «Будіндустрія-1» та ТОВ «Вантажні системи України» існували договірні відносини по Договору №21/09/21-1 від 27.09.2021, за яким заборгованість ТОВ «Вантажні системи України» перед ПП «Будіндустрія-1» станом на 30.12.2022 становила 2 581 452,50 грн, а заборгованість ПП «Будіндустрія-1» перед ТОВ «Вантажні системи України» по Договору №09/03/21 від 09.03.2021 станом на 30.12.2022 становила 228 135,30 грн і по Договору №29/09-21 від 29.09.2021 станом на 30.12.2022 становила 2 353 317,20 грн, що у сукупності складає 2 581 452,50 грн. З огляду на зазначене, ПП «Будіндурстрія-1» та ТОВ «Вантажні системи України» здійснили зарахування зустрічних однорідних вимог згідно Акту взаємозаліку №1 від 30.12.2022 та Акту взаємозаліку №4 від 30.12.2022.
Відповідно до акту взаємозаліку №1 від 30.12.2022 заборгованість ПП «Будіндустрія-1» перед ТОВ «Вантажні системи України» становить 2 581 452,50 грн по наступних договорах: №09/03/21 від 09.03.2021 у сумі 228 135,30 грн, №29/09-21 від 29.09.2021 у сумі 2 353 317,20 грн.; заборгованість ТОВ «Вантажні системи України» перед ПП «Будіндустрія-1» становить 2 581 452,50 грн по наступних договорах: №21/09/27-1 від 27.09.2021 у сумі 2 581 452,50грн.
За змістом акту взаємозаліку №4 від 30.12.2022 заборгованість ТОВ «Вантажні системи України» перед ПП «Будіндустрія-1» становить 2 581 452,50 грн. по наступних договорах: №21/09/27-1 від 27.09.2021 у сумі 2 581 452,50грн.; заборгованість ПП «Будіндустрія-1» перед ТОВ «Вантажні системи України» становить 2 581 452,50 грн. по наступних договорах: №29/09-21 від 29.09.2021 у сумі 2 353 317,20 грн, №09/03/21 від 09.03.2021 у сумі 228 135,30 грн.
Заперечуючи проти вимог позову, відповідач наголосив на відсутності первинних документів та доказів наявності боргу ПП «Будіндустрія-1» перед позивачем. При цьому, відповідач стверджує, що у позивача існувала заборгованість перед відповідачем, внаслідок якої сторони здійснили зарахування зустрічних однорідних вимог. Отже, позивачем не доведено вчинення фраудаторних правочинів між сторонами.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон про банкрутство.
Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.
За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).
Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.
Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.
Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).
Відповідно до частини 1 статті 42 КУзПБ (у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Згідно з частиною 2 статті 42 КУзПБ (у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
Відтак, приписи статті 42 КУзПБ розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам цивільного та господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №920/10/21 (920/868/21)).
Відповідно до частин першої - третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Із матеріалів справи слідує, що відповідно до акту взаємозаліку №1 від 30.12.2022, підписаного від ТОВ «Вантажні системи України» Грудецьким В.Ю., заборгованість ПП «Будіндустрія-1» перед ТОВ «Вантажні системи України» становить 2 581 452,50 грн по наступних договорах: №09/03/21 від 09.03.2021 у сумі 228 135,30 грн, №29/09-21 від 29.09.2021 у сумі 2 353 317,20 грн.; заборгованість ТОВ «Вантажні системи України» перед ПП «Будіндустрія-1» становить 2 581 452,50 грн по наступних договорах: №21/09/27-1 від 27.09.2021 у сумі 2 581 452,50грн.
За змістом акту взаємозаліку №4 від 30.12.2022, підписаного від ПП «Будіндустрія-1» Погрібним М.В., заборгованість ТОВ «Вантажні системи України» перед ПП «Будіндустрія-1» становить 2 581 452,50 грн. по наступних договорах: №21/09/27-1 від 27.09.2021 у сумі 2 581 452,50грн.; заборгованість ПП «Будіндустрія-1» перед ТОВ «Вантажні системи України» становить 2 581 452,50 грн. по наступних договорах: №29/09-21 від 29.09.2021 у сумі 2 353 317,20 грн, №09/03/21 від 09.03.2021 у сумі 228 135,30 грн.
Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.
Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16 
У постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
Вчинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій під час задоволення вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.
Важливим для кваліфікації правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення, зокрема, унеможливлюється звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна.
Таким чином, ТОВ «Вантажні системи України» у межах «підозрілого періоду» шляхом підписання актів взаємозаліку фактично відмовилося від власних майнових вимог до ПП «Будіндустрія-1» на суму 2 581 452,50 грн.
У той же час, як слідує з ухвали Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 у справі №910/620/25, станом на дату здійснення зарахування зустрічних вимог у ТОВ «Вантажні системи України» була наявна заборгованість перед ТОВ «А.Т. Смарт Трейдинг» на суму 190 000,00 грн. за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № FD-2021/10-06, строк виконання якої настав 01.04.2022; на суму 295 000,00 грн. за Договором № FD-2021/07-05, строк виконання якої настав 01.04.2022. 
Також, у ТОВ «Вантажні системи України» була наявна заборгованість перед ТОВ «ПК Укрпромпостач» за Договором №01/11-ВД на суму 360 344,50 грн., строк повернення якої настав 31.12.2023. Дана обставина встановлена в рішенні Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6192/23.
При цьому, наявність заборгованості ТОВ «Вантажні системи України» перед ТОВ «А.Т.Смарт Трейдинг» слугувала підставою для звернення останнім до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Вантажні системи України».
Поряд із цим, відповідач наголошував на листі ОСОБА_1 від 16.02.2026, який скріплений печаткою ТОВ «Вантажні системи України», щодо підтвердження зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами.
Проте, даний лист не може слугувати в розумінні статті 76 ГПК України належним доказом, на підставі якого можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Суд зауважує, що постановою Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 у справі №910/620/25 визнано ТОВ «Вантажні системи України» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Кодексу з процедур банкрутства з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.
Згідно з ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту.
03.06.2025 ліквідатором ТОВ «Вантажні системи України» за вих.№02-143/112 надіслано колишньому керівнику ТОВ «Вантажні системи України» ОСОБА_1 повідомлення про звільнення з роботи. 
Наказом №1П від 04.08.2025 ліквідатором ТОВ «Вантажні системи України» звільнено ОСОБА_1 з посади керівника ТОВ «Вантажні системи України» у зв`язку із ліквідацією підприємства. На підтвердження направлення даного наказу до матеріалів справи долучено відповідні докази.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі №910/620/25 задоволено частково клопотання ліквідатора ТОВ «Вантажні системи України» арбітражного керуючого Демчана О.І. про зобов`язання колишнього керівника боржника вчинити дії. Зобов`язано колишнього керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажні системи України» (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний номер 40806442) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) передати ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажні системи України» (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний номер 40806442) арбітражному керуючому Демчану Олександру Івановичу (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 68, оф. 293, свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1732 від 11.11.2015, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажні системи України» (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний номер 40806442).
За фактом невиконання ОСОБА_1 ухвали Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі №910/620/25 Шевченківським УП ГУНП у місті Києві відкрито кримінальне провадження від 24.12.2025 №12025100100004243.
Також, до матеріалів справи долучено наданий на запит ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажні системи України» від 13.11.2025 лист від 03.12.2025 колишнього керівника ТОВ «Вантажні системи України» Грудецького В.Ю., в якому йдеться про не підписання ним акту взаємозаліку №1 від 30.12.2022 та акт взаємозаліку №4 від 30.12.2022, укладених між ТОВ «Вантажні системи України» та ПП «Будіндустрія-1».
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Вантажні системи України» у період з 28.04.2021 по 18.03.2025 був ОСОБА_2 .
Судом прийняті до уваги доводи відповідача про те, що відповідний лист є недостовірним та недопустимим доказом, у зв`язку з неможливістю ідентифікації особи, що дійсно підписувала даний лист.
Проте, на вказаному листі міститься прізвище та ініціали особи, що підписала лист, а також відповідний підпис.
Доказів того, що підпис виконаний іншою особою, ніж Грудецьким В.Ю., до матеріалів справи не надано.
Суд зауважує, що недопустимими є докази, отримані внаслідок порушення закону. Тягар доведення недопустимості доказу покладено на особу, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.
Близький за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК).
Натомість, відповідачем не доведено недостовірність та недопустимість такого доказу, як лист від 03.12.2025 за підписом Грудецького В.Ю.
Також, судом ураховано, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2025 по справі №910/620/25 (910/16054/25) витребувано у Приватного підприємства «Будіндустрія-1» оригінали документів для огляду у судовому засіданні, а саме: акт взаємозаліку №1 від 30.12.2022, акт взаємозаліку №4 від 30.12.2022, Договір №09/03/21 від 09.03.2021, Договір №21/09/27-1 від 27.09.2021. 
Однак, оригінали відповідних доказів відповідачем на огляду суду не надано, та представником відповідача під час судового засідання зазначено, що оригінали документів у відповідача відсутні, оскільки такі правочини укладалися ще у 2021 році.
Ураховуючи викладене в сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, оформленого актами взаємозаліку № 1 та № 4 від 30.12.2022, що вчинений боржником у «підозрілий період», та у зв`язку з яким боржник фактично безоплатно відмовився від власних майнових вимог при недостатності майна боржника при цьому для задоволення вимог кредиторів.
Одночасно, суд ураховані посилання відповідача на віднесення його до переліку підприємств, критично важливих для функціонування економіки, проте відповідні обставини не входять до предмету розгляду даної справи. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.
Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.
Так, в Єдиному реєстрі податкових накладних містяться дані про те, що ТОВ «Вантажні системи України» поставило товар та надало послуги перевезення ПП «Будіндустрія-1» загалом на суму 3 839 467, 78 грн., з якої оплата за поставлений товар та надані послуги здійснена останнім лише в розмірі 1 170 000,00 грн., що вбачається з виписок по рахунках ТОВ «Вантажні системи України», відкритих в АТ «Банк Альянс», АТ «Кредитвест Банк», АТ «Перший Інвестиційний Банк», ПП «Будіндустрія-1». Тобто, залишок боргу становить 2 669 467,78 грн.
При цьому, за період із 01.01.2023 ТОВ «Вантажні системи України» поставило товар та надало послуги перевезення ПП «Будіндустрія-1» на суму 1 175 411,71 грн. 
Так, відповідач заперечував проти врахування відповідних доказів, посилаючись на те, що реєстр податкових накладних не може сам по собі підтвердити факт постачання відповідачу товару за спірною поставкою.
У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 викладено правову позицію про те, що оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17 зауважила про те, що податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.
Надані відповідачем до матеріалів справи докази не підтверджують факт не отримання ним товарів та послуг перевезення від ТОВ «Вантажні системи України» у спірний період на суму 3 839 467, 78 грн.
При цьому, в актах взаємозаліку № 1 та № 4 від 30.12.2022, на дійсності яких наполягав відповідач під час розгляду справи, заборгованість останнього перед позивачем визнавалася в сумі 2 581 452,50 грн.
У той же час, доказів погашення відповідного боргу перед позивачем в інший спосіб, ніж шляхом вчинення правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідачем до матеріалів справи не надано.
Оскільки правочин із зарахування зустрічних однорідних вимог визнано судом недійсним, та ПП «Будіндустрія-1» не здійснило повної оплати за товар, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з останнього грошових коштів в сумі 2 669 467,78 грн. (3 839 467, 78 грн. - 1 170 000,00 грн. = 2 669 467,78 грн).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Визнати недійсним правочин із зарахування зустрічних однорідних вимог, укладений між Приватним підприємством "Будіндустрія-1" (01135, м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4, оф. 93, ідентифікаційний код 34763197) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний код 40806442), оформлений актами взаємозаліку № 1 та № 4 від 30.12.2022.
3. Стягнути з Приватного підприємства "Будіндустрія-1" (01135, м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4, оф. 93, ідентифікаційний код 34763197) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний код 40806442) 2 669 467 (два мільйони шістсот шістдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 78 коп. заборгованості та 34 456 (тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят шість) грн. 02 коп. витрат по сплаті судового збору.
4. Видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 10.06.2026

Суддя Д.В. Мандичев