Номер провадження: 22-ц/813/4436/26 
Справа № 504/5325/24
Головуючий у першій інстанції Сафарова А. Ф.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, на підставі рішення суду №504/2391/16-ц від 06 грудня 2016 року, виданого Комінтернівським районним судом Одеської області на користь (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Позов мотивований тим, що 07 березня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2023 року було розірвано.
Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з відповідачкою.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.12.2016 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/ 4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказує, що на його утриманні перебуває його неповнолітня донька від попереднього шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області № 2-3148/10, сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 16.11.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 та яка навчається у вищому навчальному закладі на контрактній основі в м. Одеса. 
Крім цього, на його утриманні перебуває непрацездатний батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який має невеликий розмір пенсії, переніс тяжкі захворювання та операції внаслідок лікування онкозахворювання та передінсультний стан, у зв`язку з чим систематично проходить стаціонарне лікування за призначенням лікаря 2 рази на рік. 
Вважає, що для забезпечення дітей доцільним є зменшити розмір аліментів до 1/ 6 частки від усіх його доходів, що є більшим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.
Зменшено розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_3 за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області № 504/2391/16-ц від 06.12.2016 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1 /4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) на 1/ 6 частину зі всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року, та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення, також, провести розподіл судових витрат, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції надано невірну оцінку доказам по справі, в результаті чого, суд прийшов до помилкового висновку щодо погіршення майнового стану позивача.
Вказує, що інформація, яка міститься в довідці форми Ок-5, відображає доходи позивача тільки за період з червня 2022 року по травень 2023 року, при цьому з позовом позивач звернувся до суду в грудні 2024 року.
Вважає, що суд прийшов до невірного висновку про те, що перебування на утриманні позивача другої дитини, є підставою для зміни розміру аліментів.
Також зазначає, що позивач не надав до суду доказів щодо перебування на його утриманні батька.
Зазначає, по позивачем не надано доказів щодо зміни його матеріального стану та неможливість утримувати неповнолітню доньку.
Вважає, що суд першої інстанції помилково звільнив позивача від сплати судового збору, посилаючись на п. 13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки спір не стосується захисту права позивача, як учасника бойових дій.
Відзив на апеляційні скарги або пояснення (заперечення) не надходили.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є зменшення розміру аліментів, ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ч. 2 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги та зменшуючи розмір аліментів з 1 /4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) на 1/ 6 частину зі всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, суд першої інстанції виходивіз того, що позивачем доведено зміну його матеріального стану, а саме: винаймання орендного житла та перебування на його утриманні дитини від першого шлюбу та батька пенсійного віку.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_1 (відповідачка), зареєстрований 07.03.2013 року (а. с. 8-9).
Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с.10).
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.12.2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 11).
Довідкою про доходи від 05.06.2023 року, виданої Національним університетом оборони України ім. І. Черняховського Міноборони України, вбачається, що загальна сума доходу за період червень 2022 року по травень 2023 року, за винятком аліментів, становить 483 626,10 грн (а. с. 23).
З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форми ОК-7 встановлено, що сума фактичного заробітку/доходу становить: за 2017 рік - 96 846,26 грн., за 2018 рік - 167 618,79 грн., за 2019 рік - 242 216,94 грн., за 2020 рік - 292 687,75 грн.,. 20 2021 рік - 290 146,62 грн., за 2022 рік - 620 725,72 грн., за 2023 рік - 563 474,34 грн., за 2024 рік - 252 706,50 грн. (а. с. 24).
Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція 1989 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до змісту ст. 18 Конвенції 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції 1989 року встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Заява № 31111/04, § 54).
У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України практика ЄСПЛ застосовується апеляційним судом як джерело права.
Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Також, за змістом ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Апеляційний суд також враховує, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).
У пункті 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Також, у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд зробив висновок про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини…
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судами при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище є необґрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій при ухваленні рішення про стягнення аліментів, керувались інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.
При цьому, доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідачем не надано».
Крім того, у постанові від 22 липня 2024 року по справі № 688/4308/23 (провадження № 61-5168св24) Верховний Суд дійшов до висновку, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилися в іншому шлюбі, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Подібний за змістом висновок також міститься в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 (провадження №61-9460 св 20) та від 28 травня 2021 року по справі № 715/2073/20 (провадження №61-1031св21).
Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19).
Відповідно до змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ст. 77 80 ЦПК України надані сторонами докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1 3 ст. 89 ЦПК України).
Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»).
При розгляді категорії справ про зменшення розміру аліментів до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, у стані його здоров`я, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі. Такі обставини повинні бути встановлені судом на підставі сукупності доказів, що узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достовірними.
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 , як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилається на те, що окрім стягнення аліментів за рішенням суду від 06.12.2016 року на утримання доньки ОСОБА_5 , з нього згідно рішення суду від 15.12.2010 року також стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно; також вказує, що на його утриманні знаходиться батько.
Тобто, підстави позову мотивовані зміною сімейного стану позивача та погіршенням його матеріального стану.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.12.2010 року по справі № 2-3810/10 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 2007 року народження в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менш як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 16 листопада 2010 року та до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірваний рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.10.2010 року по справі № 2-2418/10.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.12.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірваний рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.11.2023 року по справі № 504/4014/23.
Тобто, на момент ухвалення рішення суду від 06.12.2016 року про стягнення з позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , у нього вже була дитина від першого шлюбу, а саме донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на утримання якої рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.12.2010 року по справі № 2-3810/10 вже були стягнуті аліменти у розмірі частини від усіх видів доходів, а тому вказана обставина щодо перебування дитини від першого шлюбу на його утриманні, на яку посилається позивач як на підставу зменшення розміру аліментів, не є такою, що виникла після призначення цих аліментів, оскільки вона виникла раніше, ніж суд призначив аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 . Тобто, сімейний стан позивача з дати стягнення аліментів за рішенням суду від 06.12.2016 року не змінився, а майновий стан - не погіршився.
При цьому, приймаючи до уваги практику Верховного Суду, апеляційний суд нагадує, що саме по собі утримання ще однієї дитини позивача, яка народилась в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання першої дитини, без підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами погіршення майнового стану позивача, у тому числі, у зв`язку з народженням другої дитини.
У даному випадку для вирішення питання про зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 , обов`язково слід встановити, зокрема, майновий стан та, відповідно, можливість позивача чи об`єктивну неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форми ОК-7, який було надано позивачем, вбачається, що сума фактичного заробітку/доходу позивача становить: 
- за 2017 рік - 96 846,26 грн. (джерело виплат: Військова частина НОМЕР_2 та Національний університет оборони України),
- за 2018 рік - 167 618,79 грн. (джерело виплат - Національний університет оборони України),
- за 2019 рік - 242 216,94 грн. (джерело виплат: Національний університет оборони України та Війська частина НОМЕР_3 ),
- за 2020 рік - 292 687,75 грн. (джерело виплат - Військова частина НОМЕР_3 ),
- за 2021 рік - 290 146,62 грн. (джерело виплат: Національний університет оборони України та Війська частина НОМЕР_3 ),
- за 2022 рік - 620 725,72 грн. (джерело виплат - Національний університет оборони України),
- за 2023 рік - 563 474,34 грн. (джерело виплат - Національний університет оборони України),
- за 2024 рік - 252 706,50 грн. (джерело виплат - Національний університет оборони України).
Одеський апеляційний суд, з метою перевірки інформації про зміну матеріального стану відповідача, дослідив доходи починаючи з 2016 року, з часу, коли було ухвалено рішення суду про стягнення аліментів, які містяться у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи.
Так, з даного реєстру вбачається, що дохід позивача, станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів на дитину у 2016 році, склав 1 400 грн. (державна та соціальна матеріальна допомога).
У 2017 році дохід позивача склав 113 967,67 грн. (джерело виплат: Війська частина НОМЕР_2 , Національний університет оборони України, державна та соціальна матеріальна допомога).
У 2018 році - 175 039,87 грн. (джерело виплат - Національний університет оборони України, державна та соціальна матеріальна допомога), крім того, 8 695,65 грн. (надання майна в лізинг), 145 грн. (інші доходи, сума доходів від донорства).
У 2019 році - 270 621,60 грн. (джерело виплат: Національний університет оборони України, Військова частина НОМЕР_3 , державна та соціальна матеріальна допомога), крім того, 17 391,30 грн. (надання майна в лізинг), 290 грн. (інші доходи, сума доходів від донорства).
У 2020 році - 295 334,77 грн. (джерело виплат - Військова частина НОМЕР_3 ), крім того, 8 695,65 (надання земельної ділянки с/г призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис).
У 2021 році - 316 307,79 грн. (джерело виплат: Військова частина НОМЕР_3 та Національний університет оборони України).
У 2022 році - 633 627,11 грн. (джерело виплат - Національний університет оборони України), крім того, 8 695,65 грн. (надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду).
У 2023 році - 603 962,92 грн. (джерело виплат - Національний університет оборони України), крім того, 8 695,65 грн. (надання земельної ділянки с/г призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис), а також, 82 550 грн. (продаж нерухомого майна).
У 2024 році - 595 034,22 грн. (джерело виплат - Національний університет оборони України, соціальні виплати).
За встановлених обставин, апеляційний суд виснує про те, що дохід ОСОБА_3 є стабільним, суттєво збільшився у порівнянні з часом, коли було ухвалено рішення суду у 2016 році про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, та не зменшувався до рівня, що об`єктивно перешкоджало б йому сплачувати аліменти на утримання доньки у встановленому судом розмірі. 
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач повинен довести обставини, які мають істотне значення та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі, однак позивачем не доведено наявності таких перешкод.
Доводи апеляційної скарги, що позивач має на утриманні також непрацездатного батька, який має невеликий розмір пенсії та переніс тяжкі захворювання, не приймаються, оскільки доказів того, що батько позивача потребує постійного догляду, розмір пенсії, епікризи з лікарні, останній не представив. 
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і не надав належної правової оцінки вказаним обставинам справи, у зв`язку з чим передчасно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Також, колегія суддів звертає увагу, що аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , які були стягнуті за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.12.2010 року починаючи з 16 листопада 2010 року та до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вказує на те, що на сьогоднішній день з позивача не стягуються аліменти на доньку ОСОБА_9 .
Тому, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів на дитину, визначених рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.12.2016 року, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення підлягає скасуванню, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позову.
Щодо звільнення позивача від сплати судового збору.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору, відповідно п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», посилаючись на те, що позивачем надано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 , яке видане 20.05.2015 безтерміново Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_9 ».
Так, відповідно положенням п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Вирішуючи питання про сплату судового збору особою, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевірити чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 9901/311/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 545/1149/17.
Також, відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 545/1149/17, норма п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», згідно із якою учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Так, правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.
Предметом спору у цій справі є зменшення розміру аліментів, тобто зазначений спір не пов`язаний із захистом прав позивача як учасника бойових дій, не стосується його соціального і правового статусу, який врегульований спеціальним законом, а тому підстави, передбачені пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» для звільнення позивача від сплати судового збору за подання вказаного позову, відсутні.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційний суд в порядку розгляду апеляційної скарги, дійшов висновку про скасування оскаржуваного судового рішення та відмову у задоволенні позову, витрати відповідачки ОСОБА_1 по сплаті судового збору у розмірі 1 816,50 грн., які фактично пов`язані за подання апеляційної скарги, підлягають відшкодуванню з позивача, а отже, з ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 п. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова