ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.04.2026	Справа № 910/11382/25	
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 
до Приватного підприємства «ВЕЙ ТУ ТРАНС»
про стягнення 2 469 528,00 грн,

Представники сторін: 
від позивача: Василюк Н.І.,
від відповідача: не з`явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2025 року до Господарського суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» про стягнення вартості частки у статутному капіталі Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» в розмірі 2 469 528,00 грн та стягнення заборгованості в розмірі 798 089,24 грн, які виплачено відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00006800 від 05.03.2013.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. 
17.09.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11382/25, підготовче засідання призначено на 22.10.2025. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, позивачу - строк для подання відповіді на відзив. 
08.10.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 
14.10.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 
20.10.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
В підготовчому засіданні 22.10.2025, у яке з`явився представник позивача, суд задовольнив подане представником відповідача клопотання про відкладення підготовчого засідання, відклав підготовче засідання на 10.11.2025.
За результатами підготовчого засідання 10.11.2025 суд постановив ухвалу, якою роз`єднав позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» про стягнення вартості частки у статутному капіталі Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» в розмірі 2 469 528,00 грн та стягнення заборгованості в розмірі 798 089,24 грн, які виплачено відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00006800 від 05.03.2013.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» про стягнення вартості частки у статутному капіталі Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» в розмірі 2 469 528,00 грн постановлено розглядати в межах справи № 910/11382/25. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» про стягнення заборгованості в розмірі 798 089,24 грн, які виплачено відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00006800 від 05.03.2013, постановлено виділити у самостійне провадження з наступним присвоєнням цим вимогам окремого номеру справи. 
Підготовче засідання у справі № 910/11382/25 відкладено на 01.12.2025.
В підготовче засідання 01.12.2025 з`явилися представники сторін. 
Враховуючи, що судом здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність будь-яких не розглянутих заяв/клопотань сторін та підстав для відкладення підготовчого засідання, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 12.01.2026, про що постановлено ухвалу без оформлення окремого документа. 
26.12.2025 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторін, у якій представник відповідача просить проводити розгляд справи у судовому засіданні 12.01.2026 та у всіх подальших судових засіданнях без його участі, подані раніше заяви по суті спору підтримує. 
В судове засідання 12.01.2026 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.
Представник позивача в судовому засіданні 12.01.2026 заявив клопотання про долучення до справи інформації про зміну найменування відповідача, а також просив відкласти розгляд справи.
Суд, розглянувши клопотання представника позивача про долучення до справи інформації, на місці постановив дане клопотання задовольнити та долучити до матеріалів справи подані позивачем документи щодо зміни назви відповідача.
Так, за повідомленою позивачем інформацією, відповідач - Приватне підприємство «ЮВ ТРАНС» (ідентифікаційний код 37515430) змінив назву, адресу, а також кінцевого бенефіціарного власника (керівника) підприємства.
Як встановлено судом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач (ідентифікаційний код 37515430) змінив своє найменування на Приватне підприємство «ВЕЙ ТУ ТРАНС», а також змінив адресу місцезнаходження на « 40030, м. Суми, вул. Миргородська, буд. 6».
При цьому, суд констатує, що ідентифікаційний код юридичної особи - відповідача не змінився.
Відповідно до приписів ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.
З аналізу норм Цивільного кодексу України вбачається, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Водночас, зміна найменування тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Тобто відповідач внаслідок зміни назви не позбувся законодавчо визначених функцій, відтак вказана дія не є підставою для процесуального правонаступництва.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням змінених найменування відповідача та його адреси місцезнаходження.
Ухвалою від 12.01.2026 відкладено розгляд справи на 04.02.2026, визнано обов`язковою явку представника відповідача у судове засідання. 
В судове засідання 04.02.2026 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. 
Представник позивача у судовому засіданні 04.02.2026 заявив клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання, про що подано відповідне клопотання, яке долучено судом до матеріалів справи. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 зазначив, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.
З огляду на зазначене та враховуючи пояснення представника позивача щодо необхідності подання доказів по справі, які матимуть важливе значення для вирішення спору, суд дійшов до висновку про необхідність повернення на стадію підготовчого провадження, про що в судовому засіданні 04.02.2026 постановлено ухвалу без оформлення окремого документа, та відкладено підготовче засідання на 16.03.2026.
16.03.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та долучення доказів до матеріалів справи. 
В підготовче засідання 16.03.2026 представники сторін не з`явились, у зв`язку з чим суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 30.03.2026.
20.03.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких позивач просить долучити докази до матеріалів справи, закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті, а також провести судове засідання, призначене на 30.03.2026 без участі позивача та представника.
В підготовче засідання 30.03.2026 представники сторін не з`явились. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 закрито підготовче провадження у справі № 910/11382/25 та призначено справу до розгляду по суті на 22.04.2026.
В судове засідання 22.04.2026 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв/клопотань не подавав та причини неявки не повідомив. 
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представника відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні 22.04.2026 підтримав позовні вимоги про стягнення вартості частки у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. 
В порядку ч. 1 ст. 233 ГПК України судом в судовому засіданні 22.04.2026 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,
ВСТАНОВИВ:
У 2011 році ОСОБА_1 (позивач) прийняв рішення № 1 від 08.02.2011 про створення Приватного підприємства «ЮВ ТРАНС» (надалі - ПП «ЮВ ТРАНС»), затвердження його Статуту та реєстрацію у встановленому законом порядку. 
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що 10.02.2011 внесено запис про державну реєстрацію юридичної особи - ПП «ЮВ ТРАНС» (ідентифікаційний код 37515430), засновником та керівником якого значився ОСОБА_1 , розмір внеску якого склав 10 000,00 грн. 
Так, відповідно до п. 1.3. Статуту ПП «ЮВ ТРАНС», затвердженого рішенням Власника (Засновника) № 1 від 08.02.2011 (надалі - Статут 2011 року), засновником (Власником) Підприємства є громадянин України ОСОБА_1 . 
Відповідно до рішення власника № 49 ПП «ЮВ ТРАНС» від 30.01.2017, прийнято до складу власників ПП «ЮВ ТРАНС» ОСОБА_2 , у зв`язку з чим перерозподілено статутний капітал ПП «ЮВ ТРАНС», що становив 6 000 000,00 грн, між власниками таким чином: ОСОБА_1 , внесок у грошових коштах на суму 2 400 000,00 грн, що становить 40% статутного капіталу; ОСОБА_2 , внесок у грошових коштах на суму 3 600 000,00 грн, що становить 60% статутного капіталу. 
Відповідні дані щодо розподілу часток у статутному капіталі ПП «ЮВ ТРАНС» внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується витягом з вказаного Реєстру від 02.02.2017 № 22581631. 
Згідно з п. 1.3. Статуту ПП «ЮВ ТРАНС», затвердженого протоколом № 20 Загальних зборів Власників Приватного підприємства від 06.02.2020 (надалі - Статут 2020 року) власниками ПП «ЮВ ТРАНС» є фізичні особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Власники за рахунок своїх внесків утворюють статутний капітал Підприємства в розмірі 9 000 000,00 грн (п. 5.1. Статуту 2020 року). 
Відповідно до п. 5.2. Статуту 2020 року, розподіл статутного капіталу Підприємства між власниками відбувається наступним чином: 
- ОСОБА_1 , внесок у грошових коштах української валюти (гривні) на суму 3 600 000,00 грн, що становить 40% статутного капіталу і відповідає 40% голосів загальних зборів Власників підприємства;
- ОСОБА_2 , внесок у грошових коштах української валюти (гривні) на суму 5 400 000,00 грн, що становить 60% статутного капіталу і відповідає 60% голосів загальних зборів Власників підприємства.
01.02.2024 власником з більшою часткою в статутному капіталі підприємства ОСОБА_2 прийнято рішення, зокрема, про зміну директора ОСОБА_3 на директора ОСОБА_2 . 
28.02.2024 ОСОБА_1 прийнято рішення про свій вихід зі складу власників ПП «ЮВ ТРАНС», що підтверджується нотаріально посвідченою заявою позивача від 28.02.2024. У вказаній заяві, яка була направлена директору ПП «ЮВ ТРАНС» поштовим відправленням № 0208109274160 та отримана останнім 28.02.2024, позивач просив виплатити йому вартість його внеску, розмір якого складає 40 відсотків статутного капіталу Підприємства після затвердження звіту за рік, але не пізніше 12 місяців з дня виходу ОСОБА_1 з числа власників Підприємства. 
На позачергових загальних зборів власників ПП «ЮВ ТРАНС», що відбулись 01.03.2025, розглянуто заяву про вихід зі складу власників ПП «ЮВ ТРАНС», подану ОСОБА_1 , підпис на якій засвідчено 28.02.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В. за реєстровим номером № 357. Прийнято рішення про виключення зі складу власників Підприємства ОСОБА_1 , у зв`язку із поданою заявою. Вирішено, що єдиним учасником ПП «ЮВ ТРАНС» є ОСОБА_4 , частка якого складає 100%, що становить 9 000 000,00 грн. 
Так, ОСОБА_1 звертався до ПП «ЮВ ТРАНС» із вимогою від 27.03.2025, у якій просив сплатити розмір сформованої частки у статутному капіталі ПП «ЮВ ТРАНС», який станом на 29.12.2023 складає 2 469 528,00 грн. Вказана вимога була направлена на адресу відповідача поштовим відправленням № 0208100108976, однак не була отримана відповідачем та повернулася відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується долученою позивачем роздруківкою трекінгу поштового відправлення.
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказує, що відповідачем не було дотримано вимог ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та відповідних положень Статуту ПП «ЮВ ТРАНС» 2020 року, не сплачено позивачу у зв`язку з його виходом з числа засновників ПП «ЮВ ТРАНС» вартість належної позивачу частки у статутному капіталі вказаного підприємства у фактично сформованому розмірі 2 469 528,00 грн, у зв`язку з чим позивач вимагає стягнути вказану суму з відповідача у судовому порядку. 
Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказуючи про їх передчасність, оскільки на момент подання позову не сплинув визначений ч. 7 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статутом строк, протягом якого ПП «ЮВ ТРАНС» було зобов`язане здійснити виплату вартості частки. Так, за доводами відповідача, сума виплати учаснику про виходу обумовлюється вартістю майна підприємства, яка визначається за результатами діяльності за рік та обчислюється на підставі даних фінансової звітності за рік, у якому відбувся вихід учасника. Таким чином, оскільки позивач вийшов зі складу учасників ПП «ЮВ ТРАНС» 01.03.2025, фінансова звітність буде сформована лише у 2026 році. 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
Предметом даного спору є вимога про стягнення з відповідача вартості належної позивачу частки у статутному капіталі ПП «ЮВ ТРАНС» у фактично сформованому розмірі 2 469 528,00 грн, у зв`язку з виходом ОСОБА_1 зі складу власників (учасників) підприємства. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.12.2023 у справі № 925/200/22, приватне підприємство не є окремою організаційно-правовою формою юридичної особи, а класифікуючою ознакою юридичних осіб залежно від форми власності (п. 36). За ознакою наявності чи відсутності учасників, юридичні особи поділяються на товариства, у зв`язку із чим приватне підприємство є товариством, оскільки воно має хоча б одного учасника (п. 37).
Якщо Приватне підприємство створене для ведення підприємницької діяльності й розподілу прибутку між учасниками (засновниками), як це визначено пунктом 2.1. Статуту відповідача в редакції 2020 року (підприємство створене з метою отримання прибутку в інтересах Власників Підприємства), то таке приватне підприємство є підприємницьким товариством (п. 38).
Для визначення виду підприємницького товариства, до якого належить відповідач, слід виходити з того, що воно має статутний капітал, поділений на частки, не є акціонерним товариством і не має ознак кооперативу.
У зв`язку з цим, з урахуванням правової позиції Верховного Суду (п. 40, 51), висловленої за аналогічних обставин, та враховуючи суттєві ознаки відповідача (які свідчать про його природу як товариства з обмеженою відповідальністю), до спірних правовідносин з управління ним безпосередньо підлягають застосуванню норми Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», які регулюють процедуру виходу учасника зі складу, правові наслідки припинення корпоративних відносин між учасником і товариством. 
Статтею 96-1 ЦК України визначено, що права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.
Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.
Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом:
1) брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом;
2) брати участь у розподілі прибутку юридичної особи і одержувати його частину (дивіденди), якщо така юридична особа має на меті одержання прибутку;
3) у випадках, передбачених законом та установчим документом, вийти з юридичної особи;
4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, паїв та інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь у юридичній особі, у порядку, встановленому законом;
5) одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом;
6) одержати частину майна юридичної особи у разі її ліквідації в порядку та у випадках, передбачених законом, установчим документом (право на ліквідаційну квоту).
Учасники юридичних осіб можуть також мати інші права, встановлені статутом та законом.
Законом можуть бути встановлені для певних осіб обмеження щодо володіння корпоративними правами. Законом можуть бути встановлені умови та/або обмеження щодо реалізації окремих корпоративних прав певними особами.
Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
Статтею 116 ЦК України визначено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом:
1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом;
2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди);
3) вийти у встановленому порядку з товариства;
4) здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.
Договір відчуження майна, предметом якого є частка (її частина) у статутному (складеному) капіталі товариства, укладається у письмовій формі;
5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.
Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.
Учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо інше не випливає із закону (ч. 1 ст. 100 ЦК України). 
Статтею 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено право учасника товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників.
З матеріалів справи вбачається, що частка ОСОБА_1 у статутному капіталі ПП «ЮВ ТРАНС» становила 40%. 
Згідно із ч. 5 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.
Як встановлено судом, позивач на підставі заяви від 28.02.2024 добровільно вийшов зі складу учасників ПП «ЮВ ТРАНС», у якій просив виплатити йому вартість його внеску, розмір якого складає 40 відсотків статутного капіталу Підприємства після затвердження звіту за рік, але не пізніше 12 місяців з дня виходу ОСОБА_1 з числа власників Підприємства.
Рішенням позачергових загальних зборів власників ПП «ЮВ ТРАНС» від 01.03.2025, яке засвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. та зареєстровано в реєстрі за № 250, розглянуто заяву ОСОБА_1 про вихід зі складу власників ПП «ЮВ ТРАНС» від 28.04.2024, виключено зі складу власників Підприємства ОСОБА_1 , у зв`язку з поданою заявою. Уповноважено директора Підприємства здійснити дії для внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. 
Суд встановив, що державну реєстрацію виходу позивача зі складу учасників ПП «ЮВ ТРАНС» проведено 01.03.2025, що також підтверджено відповідачем у поданому відзиві. 
Отже, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що позивач з 01.03.2025 року вважається таким, що вийшов з ПП «ЮВ ТРАНС».
Відповідно до ч. 6-11 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». 
Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.
Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника.
За погодженням учасника товариства, який вийшов, та товариства зобов`язання зі сплати грошових коштів може бути замінено зобов`язанням із передачі іншого майна.
Товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника.
Товариство зобов`язане надавати учаснику, який вийшов з товариства, доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки.
Статутом товариства можуть бути передбачені інші строк, порядок, розмір та спосіб проведення розрахунків з учасником, що виходить з товариства, а також порядок вибору суб`єкта оціночної діяльності (ч. 12 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»). 
Так, положеннями Статуту відповідача, які діяли на момент виходу позивача зі складу учасників ПП «ЮВ ТРАНС» передбачалось, що власники Підприємства мають право вийти в установленому порядку з Підприємства. Заява про вихід має посвідчуватись нотаріально. Такий власник має право одержати вартість частини майна, на пропорційну його внеску у статутному капіталі Підприємства. Виплата проводиться після затвердження звіту на день виходу або за рік, в якому він вийшов з Підприємства, і не пізніше 12 місяців з дня виходу. За домовленістю між власником і Підприємством виплата вартості частини майна Підприємства може бути замінена переданням майна в натурі (п. 4.2. Статуту 2020 року). 
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів виконання відповідачем обов`язку щодо проведення розрахунків із позивачем у зв`язку з його виходом зі складу учасників ПП «ЮВ ТРАНС». 
Отже, суд дійшов висновку, що корпоративне право позивача на отримання належної йому вартості частки у статутному капіталі ПП «ЮВ ТРАНС» після реалізації права на вихід із вказаного підприємства є порушеним.
Водночас, суд зазначає, що з аналізу ч. 10 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та п. 4.2. Статуту відповідача вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника», тим самим визначив, що обов`язок товариства виплатити учаснику вартість його частки обмежується розміром оплаченої частини частки. Тобто для вирішення спору про стягнення з товариства на користь учасника, який вийшов з товариства, вартості частки учасника вирішальним є встановлення розміру оплаченої частини частки учасника. Вказана норма закону є імперативною, якою встановлено тільки єдиний можливий порядок розрахунку вартості частки, що підлягає виплаті учаснику, який вийшов з товариства, - пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника.
При розгляді справи судом враховано подані позивачем докази, а саме, лист Головного управління ДПС у Сумській області від 12.03.2026 № 1587/6/18-28-04-04-05, у якому зазначено, що за даними інформаційних систем ДПС по ПП «ВЕЙ ТУ ТРАНС», фінансова звітність підприємства за 2025 рік до ГУ ДПС у Сумській області не подавалась. 
Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача вартість його частки у статутному капіталі ПП «ЮВ ТРАНС» (ПП «ВЕЙ ТУ ТРАНС») у розмірі 2 469 528,00 грн, яка визначена на підставі сформованої відповідачем за заявою позивача бухгалтерської довідки № 4 від 29.12.2023. 
Відповідно до бухгалтерської довідки № 4 від 29.12.2023, виданої ПП «ЮВ ТРАНС» за заявою позивача, станом на 29.12.2023 частка ОСОБА_1 у статутному капіталі ПП «ЮВ ТРАНС» складає 3 600 000,00 грн. Сформована частка ОСОБА_1 в ПП «ЮВ ТРАНС» з 10.02.2011 згідно даних бухгалтерського обліку станом на 29.12.2023 складає 2 469 528,00 грн. Вказана довідка підписана директором ПП «ЮВ ТРАНС» та скріплена печаткою підприємства.
З огляду на наведене, враховуючи встановлені обставини щодо наявності у відповідача обов`язку виплатити позивачу вартість його частки у статутному капіталі ПП «ВЕЙ ТУ ТРАНС», строк виконання якого настав, відсутність доказів такої виплати, з огляду на вчинення позивачем всіх необхідних та залежних від нього дій з метою отримання вартості частки та підтвердження ним розміру фактично оплаченої частини його частки у статутному капіталі відповідача, яка станом на 29.12.2023 складає 2 469 528,00 грн, суд зазначає, що позивачем більш вірогідними доказами було доведено розмір належної до виплати відповідачем вартості частки позивача, аніж спростовано відповідачем. 
При цьому, відповідачем під час розгляду справи не наведено жодних заперечень щодо вищевказаного розміру частки, яка підлягає виплаті позивачу у зв`язку з його виходом зі складу учасників підприємства. 
Наведені відповідачем заперечення проти позову суд оцінює критично, оскільки вони жодним чином не можуть нівелювати обов`язок відповідача відповідно до вимог законодавства здійснити виплату учаснику, який вийшов зі складу підприємства, вартості його частки. 
Оскільки ПП «ВЕЙ ТУ ТРАНС» не виконало свій обов`язок із здійснення виплати позивачу належної йому вартості частки у статутному капіталі підприємства, що порушує права та законні інтереси позивача, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, чого відповідачем не було спростовано.
Згідно з положеннями ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). 
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
Враховуючи викладене, виходячи із встановлених при розгляді справи обставин та норм законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Приватного підприємства «ВЕЙ ТУ ТРАНС» (40030, Сумська обл., м. Суми, вул. Миргородська, буд. 6; ідентифікаційний код 37515430) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) вартість частки у фактично сформованому розмірі 2 469 528,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 29 634,34 грн. 
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання та підписання повного рішення: 05.05.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко