Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2026 р. справа №520/7201/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , (закрита інформація), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_3 щодо не надання направлення для проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , (закрита інформація), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 26630684 видати направлення для проходження військово- лікарської комісії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач подав відповідачу рапорт про направлення на проходження військово-лікарської комісії (ВЛК). Зазначений рапорт подавався як у письмовій, так і в усній формі. Однак керівництво відповідача відмовилося прийняти та зареєструвати рапорт, фактично розглянувши звернення лише в усному порядку. За результатами такого розгляду позивачу було усно відмовлено у наданні направлення на повторне проходження ВЛК. Позивач зазначає, що необхідність проходження повторного медичного огляду зумовлена суттєвим погіршенням стану здоров`я позивача після проходження попередньої військово-лікарської комісії, що може впливати на його придатність до військової служби та потребує належної медичної оцінки.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. 
У відзиві зазначено, що позивач за результатами проходження військово-лікарської комісії був визнаний придатним до військової служби, а після звернення зі скаргами на стан здоров`я був направлений до закладів охорони здоров`я для проведення необхідних обстежень та консультацій лікарів-спеціалістів. 
На думку відповідача, результати проведених медичних обстежень не підтвердили наявності медичних показань для направлення позивача на повторний огляд військово-лікарською комісією, у зв`язку з чим підстави для видачі відповідного направлення були відсутні. Відповідач зазначає, що питання визначення наявності підстав для направлення на військово-лікарську комісію та встановлення ступеня придатності до військової служби належать до компетенції військово-лікарських комісій, а суд не наділений повноваженнями здійснювати оцінку медичних висновків чи підміняти собою відповідні спеціалізовані органи.
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій він заперечив проти доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник зазначає, що за результатами медичного обстеження позивача 09.04.2026 року були виявлені захворювання та наслідки травм, які не були враховані під час проходження первинної військово-лікарської комісії 03.03.2026 року. При цьому відповідач не надав жодного належного медичного висновку, складеного уповноваженим лікарем, який би підтверджував відсутність підстав для направлення позивача на повторне проходження ВЛК.
Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 пройшов медичний огляд "ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 " 03.03.2026 та визнаний придатним до військової служби на підставі статті 54в, 39в, 75в, 78в графи Розкладу хвороб, графи 3 ТДВ, що підтверджується довідкою військово - лікарської від 03.03.2026 №20226-0303-2040-0019-3.
Відповідно до Витягу із наказу від 06.03.2026 №68 позивача призначено на посаду розвідника-помічника гранатометника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 штурмого батальйону з 06.03.2026 та зараховано до списків особового складу та на всі забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .
У позовній заяві позивач зазначає, що неодноразово звертався до командира військової частини з рапортами про направлення його на повторне проходження військово-лікарської комісії у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та необхідністю проведення повторної оцінки придатності до військової служби. 
Водночас, за твердженнями позивача, подані ним рапорти належним чином не були зареєстровані та розглянуті, а у наданні направлення на повторне проходження ВЛК йому було відмовлено.
Позивача направлено на консультацію (обстеження) до травматолога у місті Чугуїв, що підтверджується направлення №887 від 02.04.2026.
ОСОБА_1 встановлено: деформуючий артроз кульшових суглобів 2 ступеня, консолідований перелом великогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням, а також деформуючий артроз гомілково-стопового суглоба 1– 2 ступеня, що підтверджується дослідженнями від 09.04.2026.
В матеріалах справи наявний консультаційний висновок спеціаліста Військової частини НОМЕР_4 від 09.04.2026.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2232-ХІІ).
Відповідно до статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша та друга статті 1 Закону України № 2232-XII).
Згідно з ч.3 ст. 1 Закону України № 2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина сьома статті 1 Закону України № 2232-XII).
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402).
Як установлено пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (пункт 2.1 глави 2 розділу І Положення №402).
До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК (підпункт 2.6.1 пункту 2.6 глави 2 розділу І Положення № 402).
Позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (у гарнізонних, госпітальних ВЛК не менше ніж три лікарі, в інших ВЛК і ЛЛК - терапевта, хірурга, невропатолога, окуліста, стоматолога, оториноларинголога, психіатра) і секретаря з середньою медичною освітою. До складу ВЛК (ЛЛК) можуть призначатися лікарі інших спеціальностей (підпункт 2.6.2 пункту 2.6 глави 2 розділу І Положення №402).
Так, позивач у даній справі має статус військовослужбовця і проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 
Медичний огляд військовослужбовців регламентується положеннями глави 6 розділу ІI Положення №402.
Відповідно до абзаців 1-3 пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.
Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.
Відповідно до пункту 6.9. глави 6 розділу II Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.
Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби (пункт 6.10. глави 6 розділу II Положення №402).
За змістом статей 12 - 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Згідно з пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Відповідно до пункту 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Також, згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Отже, спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий огляд здійснюється прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище. При цьому, прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби. Наведені положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.
Оцінюючи доводи сторін та надані докази у їх сукупності, суд виходить з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач 03.03.2026 пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією, за результатами якого був визнаний придатним до військової служби. Вказана довідка ВЛК є чинною, не скасована та не визнана недійсною у встановленому законом порядку.
Судом також встановлено, що після звернення позивача зі скаргами на стан здоров`я командуванням військової частини було організовано його направлення до закладів охорони здоров`я для проведення додаткових обстежень та консультацій спеціалістів, що підтверджується наявними у справі медичними документами.
Разом із тим, сам по собі факт наявності у позивача певних захворювань або встановлення додаткових діагнозів не свідчить про безумовний обов`язок командира військової частини направити військовослужбовця на повторний медичний огляд ВЛК.
Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що будь-яким лікарем або закладом охорони здоров`я позивачу було рекомендовано проходження повторного медичного огляду ВЛК чи встановлено наявність медичних підстав для такого направлення.
Надані позивачем медичні документи лише підтверджують наявність у нього певних захворювань та наслідків травм, однак не містять висновків про необхідність проведення повторної військово-лікарської експертизи або про непридатність чи обмежену придатність позивача до військової служби.
Доводи позивача щодо неврахування окремих захворювань під час проходження первинного медичного огляду фактично зводяться до незгоди з висновками військово-лікарської комісії. Разом з тим питання оцінки стану здоров`я особи, встановлення діагнозів та визначення ступеня придатності до військової служби належать до виключної компетенції військово-лікарських комісій і не можуть підмінятися судом.
Крім того, позивачем не надано належних доказів подання відповідачу рапортів про направлення на повторне проходження ВЛК, їх реєстрації або отримання уповноваженими посадовими особами військової частини. Посилання позивача на усні звернення та усну відмову не підтверджені належними доказами у розумінні статей 72-77 КАС України.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про не обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 04 червня 2026 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ