Справа № 175/17888/25
Провадження № 2/175/3749/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"18" травня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря Гусєвої К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр кредит фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (ЄДРПОУ: 38548598, місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд.26, оф. 407) через свого представника звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 27.08.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1262-0300. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконала, у зв`язку з чим, наявна заборгованість, яка була зменшена за програмою лояльності до суми 42750 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту: 9900 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 32850 грн. 
Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2026 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Через систему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення договору саме відповідачем, видачі кредитних коштів, належності відповідачу телефонного номера та банківської картки, а також доказів передачі іншій стороні примірника договору. Крім того, представник відповідача вказав, що визначена договором процентна ставка у розмірі 2,5-3 % на день є несправедливою та такою, що суперечить принципам розумності і добросовісності. 
25.11.2026 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що при оформленні заявки на отримання кредиту відповідач самостійно вносила свої персональні дані, у тому числі реквізити банківської картки для зарахування кредитних коштів. Позивач вказує, що перерахування кредитних коштів здійснено відповідно до умов кредитного договору та на підставі банківських реквізитів, наданих відповідачем. Також зазначив, що умови щодо розміру процентів були погоджені сторонами під час укладення договору, не суперечать вимогам законодавства, а відповідач підтвердила свою згоду з ними шляхом підписання кредитного договору №1262-0300 від 27.08.2023 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором А3529.
Представник відповідача у відповідь на письмові пояснення подав заперечення, в яких звернув увагу на порушення позивачем строків подання доказів. Також зазначив, що проходження відповідачем будь-якої верифікації на сайті позивача не доведено, як і доказів належності відповідачу банківської картки № НОМЕР_1 чи рахунку, до якого вона прив`язана. У зв`язку з відсутністю підпису відповідача на договорі та з урахуванням заперечень щодо факту його укладення, вважає, що позивач мав надати інші належні докази укладення договору, зокрема, записи телефонних розмов, відеофіксацію оформлення договору або докази використання кваліфікованого електронного підпису, однак таких доказів матеріали справи не містять. На підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх недоведенність. 
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.12.2026 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явилися, розгляд справи просили здійснювати без їх участі.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 
27.08.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1262-0300, підписаний електронний підпис одноразовим ідентифікатором A3529. 
Відповідно до п. 2.1. договору, кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію на наступних умовах, визначених цим договором.
Згідно п. 2.2. договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Пунктом 4.1. встановлено, що розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір Кредиту: 10000 гривень (десять тисяч цілих, нуль сотих). Дата надання/видачі кредиту: 27.08.2023 року.
Відповідно до п. 4.6 договору, спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту передбачає надання кредиту шляхом безготівкового переказу грошових коштів, визначених у п. 4.1 договору, на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу, зазначених позичальником. Ініціювання безготівкового переказу кредитних коштів здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами договору та надсилання позичальнику примірника договору і додатків до нього у вигляді електронного документа. У разі надання додаткових грошових коштів на підставі додаткової угоди, переказ здійснюється після укладення відповідної додаткової угоди та направлення її примірника позичальнику в електронній формі. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця для їх подальшого зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту.
Пунктом 4.10 договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування ним, починаючи з дня видачі кредиту та до дня фактичного повернення всієї суми заборгованості. Стандартна процентна ставка за договором становить 3,00 % за кожен день користування кредитом та застосовується протягом усього строку дії договору, крім випадків використання позичальником права користування кредитом за промо-, зниженою або пільговою процентною ставкою.
Згідно п. 12 договору, вказано реквізити сторін, та в графі позичальника зазначений номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 .
Листом АТ КБ «Приват Банк» від 13.01.2026 року за вих. №20.1.0.0.0/7-260108/63574-БТ, було надано інформацію щодо відкритого карткового рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) на ім`я ОСОБА_1 .
Також, вказаним листом було підтверджено, що 27.08.2023 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 відбулось зарахування коштів на суму 10000 грн, що підтверджується долученою випискою по вказаному рахунку за період 27.08.2023 року. 
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість за договором №1262-0300 від 27.08.2023 року у розмірі 73600 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту: 9900 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 63700 грн. 
Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.
Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як встановлено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд звертає увагу, що ст. 628 ЦК України визначено, що договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
На підтвердження укладення договору про відкриття кредитної лінії позивачем долучено договір №1262-0300, правила відкриття кредитної лінії продукту «CreditKasa», паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, які були підписані позичальником одноразовим ідентифікатором А3529. Також в матеріалах справи наявна виписка по картковому рахунку позичальника, що підтверджує факт перерахування грошових коштів.
У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Отже, суд доходить висновку, що матеріалами справи підтверджено, що договір про відкриття кредитної лінії №1262-0300 від 27.08.2023 року укладено в електронній формі, та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. 
При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача та його представника щодо недоведеності факту укладення договору, оскільки будь яких доказів, які б спростували як укладення самого кредитного договору шляхом підписання електронним підписом, так і отримання ОСОБА_1 коштів на її банківський рахунок матеріали справи не містять.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 32850 грн. суд виходив з наступного.
Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до п. 5 ч. 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Так, згідно пункту 4.10. договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування ним, починаючи з дня видачі кредиту та до дня фактичного повернення всієї суми заборгованості. Стандартна процентна ставка за договором становить 3,00 % за кожен день користування кредитом та застосовується протягом усього строку дії договору, крім випадків використання позичальником права користування кредитом за промо-, зниженою або пільговою процентною ставкою.
Суд звертає увагу, що в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 32850 грн. не є співрозмірною сумі тіла кредиту, яка підлягає стягненню та становить 9900 грн., що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зменшити розмір процентів за вказаним договором до 10000 грн.
Отже, загальна сума, що підлягає стягненню за договором, з урахуванням зменшення суми заборгованості за процентами складає 19900 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1127 грн 62 коп. 
Щодо витрат на правову допомогу, суд виходив з наступного.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяу разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу надано ордер, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №66 від 10.11.2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг №1, рахунок №191125/1541 від 19.11.2025 року на суму 5000 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордера №538.
При цьому суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи та обсяг наданих послуг, відсутність судових засідань за участю сторін, критерій реальності адвокатських витрат, розумність розміру витрат, суд доходить висновку, що витрати позивача на оплату послуг адвоката у сумі 5000 грн є завищеними, у зв`язку з чим, вважає за необхідне зменшити їх розмір до 2000 грн.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 27, 76-81, 89, 141, 258, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр кредит фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю" Укр Кредит Фінанс" (ЄДРПОУ: 38548598, місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд.26, оф. 407) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1262-0300 від 27.08.2023 року в загальній сумі 19900 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот гривень).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (ЄДРПОУ: 38548598, місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд.26, оф. 407) сплачений судовий збір у розмірі 1127 грн 62 коп. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (ЄДРПОУ: 38548598, місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд.26, оф. 407) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель