Справа № 283/1862/24
Провадження №2/283/33/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2026 року м. Малин 

Малинський районний суд Житомирської області у складі: 
головуючого-судді Тимошенка А.О.,
за участю:
секретаря Левченко О.І.,
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача ОСОБА_2 , 
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
представника відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності та за зустрічним позовом відповідача ОСОБА_4 до позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 про визнання відсутнім права власності, визнання недійсним свідоцтва, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями загальною площею 103,9 м.кв., житловою площею 39,3 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0880 га. з кадастровим номером 1810900000:01:002:0536, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_4 звернувся в суд з зустрічним позовом до позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 в якому просить:
- визнати відсутнім у ОСОБА_1 права власності на домоволодіння у частині його прибудов, а саме: веранди 2-1 площею 5,3 м.кв., коридору 2-1 площею 8,2 м.кв., ванни 2-2 площею 10,3 м.кв., кухні 2-5 площею 9,9 м.кв., ганку «а4», гаражу «Г», гаражу «Г1», огорожі № НОМЕР_1 , воріт № 3, а також на частину земельної ділянки кадастровий номер 1810900000:01:002:0536, що складає спадкову масу та які знаходяться по АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним видане Реєстраційною службою Малинського РУЮ Житомирської області свідоцтво про право власності на нерухоме майно 17.12.2013 року серії НОМЕР_2 у частині реєстрації за ОСОБА_6 права власності на домоволодіння у частині його прибудов, а саме: веранди 2-1 площею 5,3 м.кв., коридору 2-1 площею 8,2 м.кв., ванни 2-2 площею 10,3 м.кв., кухні 2-5 площею 9,9 м.кв., ганку «а4», гаражу «Г», гаражу «Г1», огорожі № НОМЕР_1 , воріт АДРЕСА_2 ;
- визнати за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно домоволодіння, а саме: веранду 2-1 площею 5,3 м.кв., коридор 2-1 площею 8,2 м.кв., ванну 2-2 площею 10,3 м.кв., кухню 2-5 площею 9,9 м.кв., ганок «а4», гараж «Г», гараж «Г1», огорожу № 1, ворота № 3, що розміщене на присадибній (прибудинковій) земельній ділянці кадастровий номер 1810900000:01:002:0536 по АДРЕСА_1 ;
- зобов?язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні домоволодінням, а саме: верандою 2-1 площею 5,3 м.кв., коридором 2-1 площею 8,2 м.кв., ванною 2-2 площею 10,3 м.кв., кухнею 2-5 площею 9,9 м.кв., ганком «а4», гаражем «Г», гаражем «Г1», огорожею № 1, воротами № 3, кімнатою 2-3 площею 10,0 м.кв. та кімнатою 2-4 площею 19,1 м.кв. загальною площею 62,8 м.кв., житловою площею 29,1 м.кв., а також частиною земельної ділянки номер 1810900000:01:002:0536, яка є прибудинковою (присадибною) земельною ділянкою у розмірі, яка необхідна для обслуговування вищевказаного майна домоволодіння, яким користується ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позовних вимог за первісним позовом позивач ОСОБА_1 зазначила, що 03.11.1973 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у них народились спільні діти: ОСОБА_7 (після укладення шлюбу - ОСОБА_8 ) 1975 року народження та ОСОБА_4 1981 року народження.
04.01.1974 року рішенням виконавчого комітету Малинської ради депутатів ОСОБА_6 було передано земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва житлового будинку.
У відповідності до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю майно, нажите, подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим. майном.
15.08.2012 року ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1810900000:01:002:0536 загальною площею 0,0880 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В пункті 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року за № 7 зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
17.12.2013 року Реєстраційною службою Малинського РУЮ Житомирської області Чемесу Миколі Васильовичу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом, права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою:   АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач є фактичним власником 1/2 частини всього нерухомого майна набутого за час шлюбу.
10.05.2022 року на випадок своєї смерті ОСОБА_6 склав заповіт у відповідності до змісту якого заповів належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.
Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 .
Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
На день смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, а тому в розумінні ст. 1241 ЦК України мала право на обов`язкову частку у спадковому майні виходячи із рівності часток, тобто на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, однак подала до нотаріуса заяву про відмову у прийнятті спадщина на користь своїх дітей.
Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
З метою отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя позивач звернулась до Малинської державної нотаріальної контори із відповідною заявою.
Однак, 28.06.2024 року постановою Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області, у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме: 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено з огляду подання ОСОБА_4 заперечень, щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва.
Тобто, між сторонами виник спір, щодо визначення часток на житловий будинок та земельну ділянку.
У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права неї спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, зважаючи на наявність постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій просить позов задовольнити.
В судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали з вищевказаних підстав. З цих же підстав заперечили проти задоволення зустрічного позову відповідача ОСОБА_4 .
Відповідач ОСОБА_3 з позовом ОСОБА_1 погодилась, пояснивши що будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належали ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, а тому ОСОБА_1 має право на власності на 1/2 частину цього майна. З цих підстав відповідач ОСОБА_3 заперечила проти зустрічного позову відповідача ОСОБА_4 .
Відповідач ОСОБА_4 на обґрунтування зустрічного позову зазначив, що з наданої копії Звіту про проведення технічного обстеження прибудови до житлового будинку, веранди, гаража по АДРЕСА_1 , вбачається, що проведення робіт з будівництва вказаної прибудови відбувалось в період з 2006 по 2010 роки. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.06.2024 року державного нотаріуса Малинської держнотконтори обґрунтована незгодою спадкоємця ОСОБА_4 після померлого батька ОСОБА_6 з проведеною технічною інвентаризацією житлового будинку, оскільки він заявив про будівництво та ремонт будинку по АДРЕСА_1 (мається на увазі як щодо будівництва вищевказаної прибудови так й ремонту самого жилого будинку) і як наслідок не погодженням ОСОБА_4 з видачею ОСОБА_1 (дружині померлого спадкодавця) свідоцтва на право власності на 1/2 частку всього будинку (тобто з прибудовою) з господарськими будівлями та як наслідок й незгоду на її право власності на 1/2 частки на земельну ділянку за вказаною адресою.
Така незгода ОСОБА_4 є не безпідставною, оскільки дійсно у вищевказаний період ОСОБА_4 власними силами та коштом із залученням підрядників та за узгодженням і домовленістю із батьком ОСОБА_6 та відповідно й матір`ю ОСОБА_1 здійснив як прибудову наступного майна: веранди 2-1 пл. 5.3 м.кв., коридору 2-1 пл. 8.2 м.кв., ванни 2-2 пл. 10.3 м.кв., кухні 2-5 пл. 9.9 м.кв., ганку «а4», гаражу «Г», гаражу «Г1», огорожі №1, воріт №3, так й капітальний ремонт із суттєвим поліпшенням кімнати 2-3 пл. 10.0 м.кв. та кімнати 2-4 пл. 19.1 м.кв. 
Здійснюючи таке будівництво прибудови ОСОБА_4 за домовленістю із батьком ОСОБА_6 обумовили, що останній приватизує земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що власне в подальшому й було зроблено, оскільки у власність батьком в 2012 році отримано землю кадастровий номер 1810900000:01:002:0536.
Також, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дійшли згоди, що по факту здійсненої ОСОБА_4 прибудови та зведення інших господарських будівель ОСОБА_6 здійснює реєстрацію права власності із отриманням відповідного свідоцтва повністю на себе, що власне й було здійснено в 2013 році при реєстрації права на нерухоме майно з видачею Реєстраційною службою Малинського РУЮ Житомирської області Свідоцтва про право власності на нерухоме майно 17.12.2013 року серії НОМЕР_2 , а потім останній здійснює дарування частини того майна, яке зводив ОСОБА_4 та капітальний ремонт якого здійснював.
У розвиток вказаних відповідних домовленостей реалізація їх відбувалася таким чином, що батько з сином звернулися до Малинського районного комунального підприємства з технічної інвентаризації за отриманням технічної інформації щодо того майна, яке буде даруватися батьком синові і того майна, яке залишиться за батьком. Як наслідок Малинським РКП БТІ була видана довідка № 5464 від 01.10.2020 року, згідно якої батько здійснює дарування ОСОБА_4 : веранди 2-1 пл. 5.3 м.кв., коридору 2-1 пл. 8.2 м.кв., ванни 2-2 пл. 10.3 м.кв., кухні 2-5 пл. 9.9 м.кв., ганку «а4», гаражу «Г», гаражу «Г1», огорожі №1, воріт №3, кімнати 2-3 пл. 10.0 м.кв. та кімнати 2-4 пл. 19.1 м.кв., що загалом на той час уже складало 73/100 домоволодіння, загальною площею 62,8 м.кв., житловою площею 29.1 м.кв.
В подальшому мав укладатися договір дарування, але батько дуже захворів і договір дарування укладений не був. У 2023 році ОСОБА_6 помер.
З огляду на вищенаведені домовленості, а також враховуючи наявність після смерті ОСОБА_6 його заповіту про заповідання житлового будинку з господарськими будівлями (домоволодіння) та земельної ділянки в рівних частках сину та дочці, і, враховуючи наявність у дружини померлого ОСОБА_1 обов`язкової частки в спадковому майні, від якої вона відмовилася на користь дітей – сина та дочки, то права щодо нерухомості можуть належати особам таким чином:
- ОСОБА_4 належить на праві власності майно прибудов, а саме: веранди 2-1 пл. 5.3 м.кв., коридору 2-1 пл. 8.2 м.кв., ванни 2-2 пл. 10.3 м.кв., кухні 2-5 пл. 9.9 м.кв., ганку «а4», гаражу «Г», гаражу «Г1», огорожі №1, воріт №3, а також успадковується та частина земельної ділянки, що складає спадкову масу;
- ОСОБА_3 успадковується частина земельної ділянки, що складає спадкову масу та частина від решти домоволодіння (за виключенням майна прибудов, що належить ОСОБА_4 та за виключенням 1/2 домоволодіння, що належить дружині померлого на праві спільної сумісної власності подружжя);
- за ОСОБА_1 (за виключенням майна прибудов, що належить ОСОБА_4 ) належить 1/2 решти домоволодіння, що належить ОСОБА_1 як дружині померлого на праві спільної сумісної власності подружжя та частина під ним земельної ділянки у розмірі, яка необхідна для обслуговування вищевказаного решти домоволодіння, належного на праві спільної сумісної власності дружині померлого.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник підтримали зустрічний позов з вищевказаних підстав та з цих же підстав просять відмовити в задоволенні первісного позову. 
Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, вважає, що первісний позов підлягає повному задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. 
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу 03.11.1973 року був укладений шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 і подружжю присвоєне спільне прізвище ОСОБА_10 (а.с. 9).
Рішенням виконкому Малинської міської ради № 1 від 04.01.1974 року ОСОБА_6 було надано право на будівництво будинку на земельній ділянці площею 600 м.кв. за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 11).
Згідно акту від 04.03.1974 року, який підписаний представником міського технічного бюро та ОСОБА_6 , вищевказану земельну ділянку виділено в натурі (а.с. 12).
24.04.1974 року нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори був посвідчений договір про надання ОСОБА_6 в безстрокове користування для будівництва житлового будинку земельної ділянки площею 600 м.кв. за адресою: АДРЕСА_4 , який укладений 04.01.1974 року між виконкомом Малинської міської ради та ОСОБА_6 (а.с. 13-14).
В листопаді 1999 року Малинським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_6 було видане реєстраційне посвідчення № 4730 відповідно до якого за ОСОБА_6 , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки посвідченого 24.04.1974 року нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори, зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім?ю України, який був чинним на час виникнення правовідносин,  майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, 
якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, 
доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного 
заробітку.
Таким чином, оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був побудований ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за час їх шлюбу, то даний будинок був їх спільною сумісною власністю.
На підставі рішення Малинської міської ради від 02.03.2012 року, ОСОБА_6 виданий державний акт серії ЯМ № 789134 на право власності на земельну ділянку площею 0,0880 га., кадастровий номер 1810900000:01:002:0536, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 16-17). Даний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 06.09.2012 року.
Відповідно до статей 81, 116, 125 Земельного кодексу України, в редакціях, які були чинні на час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, громадяни України набувають права власності на земельні 
ділянки на підставі: 
а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; 
б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; 
в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; 
г) прийняття спадщини; 
ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). 
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та 
права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на 
земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають 
приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою 
статті 128 цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами 
здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або 
надання їх у користування. 
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: 
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; 
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; 
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян 
у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по 
кожному виду використання. 
Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у 
власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення 
(викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. 
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного 
користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту 
державної реєстрації цих прав. 
Відповідно до статті 61 СК України в редакції, чинній станом на 02 жовтня 2007 року, приватизовані одним із подружжя земельні ділянки не належать до об`єктів права спільної сумісної власності. Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя.
Оскільки, право власності на земельну ділянку площею 0,0880 га., кадастровий номер 1810900000:01:002:0536, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, було зареєстровано за ОСОБА_6 06.09.2012 року, то дана земельна ділянка є його особистою приватною власністю.
Згідно Звіту про проведення технічного обстеження прибудови до житлового будинку, веранди та гаража по АДРЕСА_1 від 23.09.2013 року, який складений експертом з технічного обстеження будівель і споруд на замовлення ОСОБА_6 , були обстежені наступні об`єкти: прибудова до житлового будинку 7,95 м. на 4,15 м., гараж 6,37 м. на 4,05 м. та веранда 2,74 м. на 2,21 м. (а.с. 18-35). Дані об`єкти відповідають будівельним нормам та придатні до експлуатації.
Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради № 279 від 22.11.2013 року ОСОБА_6 був наданий дозвіл на оформлення права власності на вищевказані прибудови та гаража за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36).
На підставі вказаного рішення за ОСОБА_6 17.12.2013 року було зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними будівлями площею 92,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за № 3884822 та видане свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 (а.с. 37-38).
Згідно технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 від 13.05.2024 року (а.с. 39-57), довідки ТОВ «Центр продажу нерухомості «БТІ Експерт» № 306 від 14.05.2024 року (а.с. 58) та довідки підприємства з технічної інвентаризації № 5464 від 01.10.2020 року (а.с. 80-81), до складу житлового будинку та надвірних будівель входять: веранда 5,3 кв.м., коридор 8,2 кв.м., ванна 10,3 кв.м., кімната 10,0 кв.м., кімната 19,1 кв.м., кухня 9,9 кв.м., коридор 5,5 кв.м., котельня 4,0 кв.м., кухня 8,4 кв.м., прихожа 13,0 кв.м., кімната 10,2 кв.м., ганок «а4», гараж «Г», гараж «Г1», огорожа № 1, ворота № 3, ганок «а1», літня кухня «Л», веранда «л1», вбиральня «Т», ворота № 2, колодязь «К». Загальна площа будинку 103,9 кв.м., житлова площа 39,3 кв.м. 
З вищевказаних документів вбачається, що загальна площа будинку збільшилась з 92,7 кв.м. до 103,9 кв.м. у зв?язку з демонтажем пічних груб та неврахуванням площі ванної кімнати. Самочинного будівництва не виявлено.
З наданих суду Договору № 05/03-12 на виконання ремонтно-будівельних робіт від 05.03.2012 року (а.с. 152-160) та кошторисів на виконання будівельних робіт (а.с. 161-205) вбачається, що будівництво прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалось на замовлення ОСОБА_4 . 
Відповідно до статей 375, 376 Цивільного кодексу України  власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35)).
Оскільки ОСОБА_4 не набув право на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , то він і не може набути право власності на збудоване на ній нерухоме майно.
Також, на підставі вказаних доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 до складу якого входять: веранда 5,3 кв.м., коридор 8,2 кв.м., ванна 10,3 кв.м., кімната 10,0 кв.м., кімната 19,1 кв.м., кухня 9,9 кв.м., коридор 5,5 кв.м., котельня 4,0 кв.м., кухня 8,4 кв.м., прихожа 13,0 кв.м., кімната 10,2 кв.м., ганок «а4», гараж «Г», гараж «Г1», огорожа № 1, ворота № 3, ганок «а1», літня кухня «Л», веранда «л1», вбиральня «Т», ворота № 2, колодязь «К». Загальна площа будинку 103,9 кв.м., житлова площа 39,3 кв.м. 
За таких обставин відсутні жодні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про:
- визнання відсутнім у ОСОБА_1 права власності на домоволодіння у частині його прибудов, а саме: веранди 2-1 площею 5,3 м2, коридору 2-1 площею 8,2 м2, ванни 2-2 площею 10,3 м2, кухні 2-5 площею 9,9 м2, ганку «а4», гаражу «Г», гаражу «Г1», огорожі № 1, воріт № 3, а також на частину земельної ділянки кадастровий номер 1810900000:01:002:0536, що складає спадкову масу та які знаходяться по АДРЕСА_1 ;
- визнання недійсним виданого Реєстраційною службою Малинського РУЮ Житомирської області свідоцтва про право власності на нерухоме майно 17.12.2013 року серії НОМЕР_2 у частині реєстрації за ОСОБА_6 права власності на домоволодіння у частині його прибудов, а саме: веранди 2-1 площею 5,3 м2, коридору 2-1 площею 8,2 м2, ванни 2-2 площею 10,3 м2, кухні 2-5 площею 9,9 м2, ганку «а4», гаражу «Г», гаражу «Г1», огорожі № 1, воріт АДРЕСА_2 ;
- визнання за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно домоволодіння, а саме: веранду 2-1 площею 5,3 м2, коридор 2-1 площею 8,2 м2, ванну 2-2 площею 10,3 м2, кухню 2-5 площею 9,9 м2, ганок «а4», гараж «Г», гараж «Г1», огорожу № 1, ворота № 3, що розміщене на присадибній (прибудинковій) земельній ділянці кадастровий номер 1810900000:01:002:0536 по АДРЕСА_1 ;
- зобов?язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні домоволодінням, а саме: верандою 2-1 площею 5,3 м2, коридором 2-1 площею 8,2 м2, ванною 2-2 площею 10,3 м2, кухнею 2-5 площею 9,9 м2, ганком «а4», гаражем «Г», гаражем «Г1», огорожею № 1, воротами № 3, кімнатою 2-3 площею 10,0 м2 та кімнатою 2-4 площею 19,1 м2 загальною площею 62,8 м2, житловою площею 29,1 м2, а також частиною земельної ділянки номер 1810900000:01:002:0536, яка є прибудинковою (присадибною) земельною ділянкою у розмірі, яка необхідна для обслуговування вищевказаного майна домоволодіння, яким користується ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .
У зв?язку з цим суд повністю відмовляє в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 .
Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 10). На випадок смерті житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , він заповідав дочці ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 (а.с. 59).
Протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини (а.с. 109 зворот, а.с. 114 зворот та а.с. 116).
Також протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_1 подала заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини та відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за законом та за заповітом, що передбачено частиною 5 статті 1269 Цивільного кодексу України (а.с. 118 зворот). Також в цій заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона не претендує на видачу свідоцтва про право власності у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу.
Однак 28.06.2024 року ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_1 за довіреністю (а.с. 122-123), подала до нотаріуса заяву про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право власності у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу (а.с. 121).
Цього ж дня нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, оскільки між спадкоємцями виник спір стосовно часток на житловий будинок та земельну ділянку (а.с. 141). Даний висновок нотаріус зробила на підставі заяви ОСОБА_4 про те, що він не погоджується з проведеною технічною інвентаризацією будинку (а.с. 120).
Відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат»  у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України.
Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності.
Також згідно статей 60, 69, 70 Сімейного кодексу України  майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.  Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі не визначити свої частки у праві спільної сумісної власності, то презумпція рівності їх часток зберігається і після смерті ОСОБА_6 .
Таким чином, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, то після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_1 має право на отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку вказаного будинку.
Суд вже зазначав, що земельна ділянка площею 0,0880 га., кадастровий номер 1810900000:01:002:0536, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є його особистою приватною власністю ОСОБА_6 .
В той же час у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що "земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України".
За таких обставин, оскільки  ОСОБА_1 має право на отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то вона має право і на отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0880 га., кадастровий номер 1810900000:01:002:0536, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 
Однак, оскільки нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, то суд вважає за необхідне захистити її права шляхом визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки. 
З огляду на те, що в даній справі жодному спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину видане не було, а ОСОБА_1 через незначний проміжок часу змінила свою думку щодо видачі свідоцтва про право на частку в праві спільної сумісної власності, то суд вважає, що в даному випадку не підлягає застосуванню висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладений в постанові від 04 листопада 2024 року (справа № 532/1550/23; провадження № 61-4145сво24) згідно якого: «У випадку, якщо особа добровільно відмовилася від видачі свідоцтва про права на частку в праві спільної сумісної власності, а у подальшому змінила своє рішення та звертається із заявою про видачу такого свідоцтва та про оспорення свідоцтва про право на спадщину, в яке включено таке майно, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити суб`єктивне право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права».
За таких обставин суд повністю задовольняє первісний позов ОСОБА_1 і визнає за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 103,9 м2, житловою площею 39,3 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0880 га. з кадастровим номером 1810900000:01:002:0536, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України та стягує з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в рівних частках, судовий збір на користь позивача ОСОБА_1 за первісним позовом в розмірі 3003 гривні 28 копійок.
Суд не стягує на користь відповідача ОСОБА_4 судовий збір за зустрічним позовом, оскільки ОСОБА_4 повністю відмовлено в задоволенні позову.
Керуючись статтями 217-270 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статті 22 Кодексу про шлюб та сім?ю України, статей 81, 116, 125 Земельного кодексу України, статті 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, статей 375, 376, 1269 Цивільного кодексу України, статті 71 Закону України «Про нотаріат»,-

ухвалив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 103,9 м2, житловою площею 39,3 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0880 га. з кадастровим номером 1810900000:01:002:0536, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3003 гривні 28 копійок – по 1501 гривні 64 копійки з кожного.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: 
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ).

Відповідачі: 
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_6 ).

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 ).
Суддя:	  	А.  О.  Тимошенко