Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.05.2026  	Справа №607/4833/26 Провадження №2/607/3718/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді Герчаківської О. Я.,
з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача, адвоката Поморянського В. С.,
представника відповідача, адвоката Бабак А. В.,
(в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – АТ «УКРЗАЛІНИЦЯ», відповідач) про стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року у справі №607/26715/24 позов  ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано АТ «УКРЗАЛІНИЦЯ»
змінити дату його звільнення в наказі (розпорядження) № 127ос від 22 травня 2024 року з 29 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року та внести до його трудової книжки запис про зміну дати звільнення з 22 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року. Також вказаним судовим рішенням було невідкладно стягнуто з АТ «УКРЗАЛІНИЦЯ» на його користь середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 23 травня 2024 року по 21 серпня 2024 року у розмірі 31 963,14 грн. Рішення набрало законної сили і таким чином судом встановлено протиправність дій відповідача.
Позивач вважає, що йому було заподіяно глибоку моральну шкоду грубою протиправною поведінкою відповідача (роботодавця). Протиправні дії АТ «УКРЗАЛІНИЦЯ» носили не формальний, а істотний та тривалий характер. Відповідач незаконно змінив дату звільнення, спеціально тривалий час не видавав позивачу трудову книжку, змусив позивача звертатися до суду для відновлення своїх трудових прав та законних інтересів. Такі дії свідчать про недобросовісність роботодавця та грубе зловживання владними повноваженнями у трудових правовідносинах.
Отже, вказані обставини істотно та глибоко вплинули на психологічний стан позивача та нормальні життєві зв`язки.
При визначенні розміру моральної шкоди ОСОБА_1 врахував тривалість порушення (більше трьох місяців), характер умисних незаконних дій та незаконних рішень, вимушеність та необхідність судового захисту своїх трудових прав та законних інтересів. ОСОБА_1 визначив розмір завданої йому моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, яка на його думку не є завищеною та відповідає характеру допущених порушень, являється співрозмірною характеру та тривалості грубих порушень.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд стягнути з АТ «УКРЗАЛІНИЦЯ» на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «УКРЗАЛІНИЦЯ» про стягнення моральної шкоди; розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
19 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця». 
У цій заяві по суті сторона відповідача на спростування доводів позивача вказує що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
Позивач при зверненні з позовом до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у 2025 році (справа № 607/26715/24) про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення виплат при звільненні та середнього заробітку не заявляв вимогу про стягнення моральної шкоди. Водночас відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику, визначено ст. 237-1 КЗпП України, провадиться у разі заявлення основної вимоги щодо відновлення порушення трудових прав.
У вказаних правовідносинах вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про визнання незаконним наказу (розпорядження) № 127/ос від 22 травня 2024 року про припинення трудового договору (контракту), у задоволенні яких позивачу рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у 2025 році (справа № 607/26715/240) відмовлено, тому не підлягає до задоволення позов ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у справі № 607/4833/26.
01 квітня 2026 року судом зареєстровано відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 у якій він стверджує про хибність думки сторони відповідача, що вимога про стягнення моральної шкоди повинна пред`являтися з основним позовом у трудовому спорі. Вказує, що саме в результаті дій відповідача позивач перебував в стані психологічного напруження, був позбавлений можливості офіційно працевлаштуватися, був змушений витрачати свій час та зусилля на захист в суді, зазнав моральних страждань.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Суду пояснив, що через порушення відповідачем його трудових прав він зазнав переживань та душевних хвилювань. Тривалий час позивач не міг отримати трудову книжку, а тому був позбавлений можливості працевлаштуватися. Звернення ОСОБА_1 до суду за захистом трудових прав призвело до зміни його звичного способу життя. Позивач вважає, що виконання рішення суду не спростовує факту завдання відповідачем моральної шкоди, адже порушення його трудових прав роботодавцем беззаперечно мало місце.
Представник позивача – адвокат Поморянський В. С. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Вважає, що моральна шкода доведена, оскільки порушення трудових прав позивача підкріплено рішенням суду, а тому ОСОБА_1 має право на її відшкодування у визначеному розмірі
Представник відповідача - адвокат Бабак А. В. підтримав доводи відзиву, вважає, що стороною позивача не підтверджено факту заподіяння моральної шкоди та обґрунтованості її розміру.
Відтак, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Тернопільського апеляційного суду від 23 липня 2025 року у справі №607/26715/24, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року, в частині відмови щодо зобов`язання вчинити певні дії та виплатити середній заробіток за затримку видачі трудової книжки скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» змінити дату звільнення ОСОБА_1 в наказі (розпорядження) № 127ос від 22.05.2024 з 29 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року та внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про зміну дати звільнення з 22 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року; стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 23 травня 2024 року по 21 серпня 2024 року у розмірі 31 963,14 гривень; стягнуто із Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 6 056,00 грн за суд першої та апеляційної інстанції.
За змістом ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.
Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із статтею 237-1 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Встановлене Конституцією України та Законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.
Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що полягало у затримці видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 711/2765/16-ц .
За результатами розгляду справи № 607/26715/24 судом апеляційної інстанції встановлено, що при звільнені позивача мала місце затримка видачі трудової книжки з вини відповідача, що є порушенням прав працівника у сфері трудових відносин, слугує підставою для відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Разом з тим, враховуючи, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.
Наслідком зазначених протиправних дій стали моральні страждання позивача, оскільки протягом певного періоду часу ОСОБА_1 був позбавлений можливості отримати трудову книжку, йому не виплачувався заробіток, що стало наслідком звернення працівника до суду. ОСОБА_1 докладав суттєвих зусиль для захисту своїх прав у судовому порядку, зазнав втрати звичних життєвих зв`язків, що, у свою чергу, потребувало додаткових зусиль для організації як власного життя, так і життя своєї родини.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в 50 000,00 грн, яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок протиправних дій роботодавця.
Факт заподіяння моральної шкоди, на думку суду, є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправних дій відповідача в частині, обґрунтований рішенням суду у справі №607/26715/24
Відтак розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань, а також інших негативних наслідків.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує характер моральних страждань позивача, характер та обсяг душевних страждань ОСОБА_1 , поведінку відповідача, а також суд застосовує принцип розумності й справедливості та з урахуванням цієї сукупності, доходить висновку про те, що сума у розмірі 6 000,00 грн є достатньою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, згідно вимог ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76–78, 83, 206, 258–268, 273, 352–355 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 6 000 (шість тисяч),00 грн на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 1 331 (одну тисячу триста тридцять одну),20 грн судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ: 40075815, адреса місцезнаходження: вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, 03150; uz@uz.gov.ua.
Повний текст рішення суду складено 19 травня 2026 року.
Суддя Тернопільського міськрайонного суду 
Тернопільської області       О. Герчаківська