Справа № 159/1704/26
Провадження № 2/159/1606/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», від імені якого діє представник Кудіна Анастасія Вячеславівна, до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «Європейська агенція» або позивач або кредитор або товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або відповідачка або позичальник або боржник) про стягнення заборгованості за договором позики №71454389 від 15.04.2025 у розмірі 13774,00 грн (далі – кредитний договір).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір №71454389 від 15.04.2025 за якими на умовах строковості, платності та повернення ОСОБА_1 було надано кошти в кредит у розмірі 4000,00 грн. Відповідач свої обов`язки за вказаними кредитними договорами не виконав, у наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 13774,00 грн.
27.03.2025 позивач уклав договір факторингу №27/03/25 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за умовами якого позивач набув права вимоги до боржника у кредитному договорі №71454389 від 15.04.2025 в розмірі 13774,00 грн.
Станом на день звернення до суду у відповідачки утворилася заборгованість за вказаними кредитним договорами у розмірі 13774,00,00 грн.
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просив стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати. 
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяв не скористався.

Ухвалою від 24.03.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зберігання і розгляд справи вирішив здійснювати у змішаній (паперовій та електронній) формі.
До суду повернулося без вручення поштове відправлення R067150010770, яким відповідач повідомлявся про розгляд справи, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Отже, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України відповідач вважається, таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи.
Клопотань про розгляд справи з викликом сторін, ні позивач, ні відповідач суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
15.04.2025 між кредитором (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та позичальником укладено Договір про надання споживчого кредиту № 71454389, за умовами якого позичальнику надається кредит у розмірі 4000,00 грн (п. 2.2.1). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,350 % на день (п. 2.2.3).
Строк кредитування складає 30 днів (п. 2.2.2). Дата повернення кредиту визначена 14.05.2025 року (п. 2.2). Продовження строку кредитування (пролонгація) здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що ініціюється позичальником в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора за умови сплати нарахованих процентів (п. 7.1, 7.2).
Договором передбачена комісія за надання кредиту, яка становить 15,00 % від суми виданого кредиту, що дорівнює 600,00 грн (п. 2.2.4). Комісія нараховується в день надання кредиту та підлягає сплаті в останній день користування кредитом у складі загального платежу (п. 6.2). У разі порушення строків повернення кредиту застосовується штрафна санкція — пеня у розмірі 4,00 % на день, що нараховується за кожен день прострочення (п. 2.2).
Цей договір укладено в електронній формі відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом прийняття пропозиції та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 5.6). 
В умовах договору прямо передбачено право кредитора передати свої права кредитора (відступити право вимоги) новому кредитору без згоди позичальника (п. 11.1.10).
У Додатку №1 до кредитного договору (Таблиця обчислення загальної вартості / Графік платежів) визначений графік, згідно з яким передбачено здійснення одного платежу 14.05.2025 року. Цей платіж включає повернення 4000,00 грн тіла кредиту, 420,00 грн процентів та 600,00 грн комісії, що загалом становить 5020,00 грн до сплати. 
Паспорт споживчого кредиту також дублює істотні умови: суму кредиту 4000,00 грн, строк 30 днів, комісію 600,00 грн та розмір пені 4,00 % у день за прострочення виконання зобов`язань, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором «14140».
В реквізитах кредитного договору та додаткової угоди №1 зазначені електронний підпис (одноразовий ідентифікатор) «16437», номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, адреса проживання відповідачки, електронна поштова адреса, номер банківської картки НОМЕР_1 позичальника.

Квитанцією АТ «Таскомбанк» від 15.04.2025 підтверджується перерахування коштів на картку НОМЕР_2 в розмірі 4000,00 грн.

У розрахунку заборгованості станом на 24.09.2025 кредитор зазначив, що 15.04.2025 позичальнику було видано кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн. За період користування позичальнику було нараховано процентів на загальну суму 1580,00 грн: у період з 15.04.2025 по 14.05.2025 проценти нараховувались у розмірі 14,00 грн на день, а у період з 15.05.2025 по 12.06.2025 — у розмірі 40,00 грн на день (що відповідає ставці 1,00 % на день). Також 15.04.2025 позичальнику було нараховано комісію в розмірі 600,00 грн. Починаючи з 13.06.2025 позичальнику почала нараховуватись пеня у розмірі 160,00 грн на день, загальна сума якої склала 8000,00 грн. 
Заборгованість станом на 24.09.2025 складає 13774,00 грн, з яких: 4000,00 грн — тіла кредиту, 1174,00 грн — процентів, 600,00 грн — комісії, 8000,00 грн — пені. 
З розрахунку також видно, що позичальник здійснив один частковий платіж за кредитним договором на суму 406,00 грн — 13.05.2025 року, який пішов на погашення процентів.

27.03.2025 між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі – Клієнт) укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до якого Клієнт зобов`язується уступити позивачу грошові вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав до третіх осіб – боржників, включаючи основну суму позики, проценти, плату за позику, проценти за порушення зобов`язань (п. 1.1). Перехід права вимоги від Клієнта до позивача відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників ( п. 1.2). Строк дії договору до 31.12.2025 (п. 10.1)
Відповідно до акту прийому передачі Реєстру Боржників №16 від 24.09.2025 за договором факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 позивач прийняв Реєстр Боржників №16 від 24.09.2026 у кількості 5674 боржників на загальну суму 58400007,64 грн. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників №16, до цього реєстру входить право вимоги за договором позики №71454389 до ОСОБА_1 в розмірі 4000,00 грн тіла кредиту, 1174,00 грн процентів та 8000,00 грн - пені та 600,00 грн комісії за надання кредиту, порядковий номер 3939.

Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 20.10.2015, виписки з ЄДР від 15.02.2021, копією статуту підтверджується, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є фінансовою установою, та здійснювало діяльність 64.92, 64.99 вед (інші види кредитування, надання інших фінансових послуг), тобто мала право надавати кредит та нараховувати проценти на нього.
Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 27.12.2007, копією розпорядження Національної комісії що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг від 23.03.2017 №691, копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 12.01.2010 підтверджується, що позивач є фінансовою установою.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. 
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір №71454389 від 15.04.2025 підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «16437», який був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідачка ознайомилась та погодилась з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір. 

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, відповідачка за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий нею особисто і за власною ініціативою, ознайомилась з усіма умовами кредитного договору, мала достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодила ці умови, а отже, взяла на себе передбачені договорами зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. 
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
На виконання договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 укладеного між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», сторони підписали 24.09.2025 Акт прийому-передачі реєстру боржників №16 до договору факторингу. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №71454389 від 15.04.2025.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Умовами п. 2.1 кредитного договору передбачено видачу кредиту в розмірі 4000,00 грн на реквізити платіжного засобу відповідачки. У реквізитах позичальника, зазначених у кредитному договорі, вказані в реквізити банківської картки позичальника - НОМЕР_1 . Квитанцією АТ «Таскомбанк» від 15.04.2025 підтверджується перерахування коштів на картку НОМЕР_2 в розмірі 4000,00 грн.
У матеріалах справи відсутні докази того, що вказана у договорі кредитна картка не належить відповідачці, кошти не надходили на цю банківську картку, а також відсутні докази того, що відповідач повернув одержану суму кредиту.
У матеріалах справи відсутні докази того, що позичальник здійснив повернення отриманого кредиту.
Контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту позичальник не надав.
Строк повернення тіла кредиту настав 14.05.2025 (п. 2.2), отже позивач вправі вимагати стягнення неповернутої суми кредиту.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, шо вимога позивача по стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн є підставною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заявлених позивачем вимог про стягнення процентів, суд зазначає таке.
Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,350 % на день (п. 2.2.3). Строк кредитування складає 30 днів (п. 2.2.2). Дата повернення кредиту визначена 14.05.2025 року (п. 2.2). Продовження строку кредитування (пролонгація) здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що ініціюється позичальником в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора за умови сплати нарахованих процентів (п. 7.1, 7.2).
Доказів того, що строк кредитування продовжувався сторонами кредитного договору у матеріалах справи відсутні.
Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1048 ЦК України у відповідача виник обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 0,35% на добу, лише до дня повернення позики – 14.05.2025.
Зазначені висновки суду здійснені з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій зазначено, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Суд зазначив, що у разі, якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав» .
Отже, суд дійшов висновку, що передбачені умовами кредитного договору нарахування процентів після узгодженого сторонами строку кредитування не є процентами за користування кредитом, а можуть бути мірою відповідальності передбаченою ст. 625 ЦК України.
Відтак, у пеіод з 15.04.2025 по 14.05.2025 (30 днів) відповідачу було нараховано процентів в розмірі 420,00 грн (4000,00 грн * 0,35% на день * 30 днів).
Відповідач 13.05.2025 сплатив кошти в розмірі 406,00 грн.
Отже, заборгованість за процентами становить 14,00 грн (420,00 грн – 406,00 грн).
У матеріалах справи відсутні докази сплати процентів у більшому розмірі.
Контррозрахунку заборгованості за процентами, відповідач не надав.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, шо вимога позивача по стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитним договором є підставною в частині 14,00 грн.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Договором передбачена комісія за надання кредиту, яка становить 15,00 % від суми виданого кредиту, що дорівнює 600,00 грн (п. 2.2.4)
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1-3 ст. 549 ЦК України).
У разі порушення строків повернення кредиту застосовується штрафна санкція — пеня у розмірі 4,00 % на день, що нараховується за кожен день прострочення (п. 2.2)
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.
Відтак, за період дії кредитного договору до позичальника не могли бути застосовані штрафні санкції та положення ст. 625 ЦК України.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, шо вимога позивача по стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 600,00 грн є правомірною, водночас стягнення заборгованості за пенею в розмірі 8000,00 грн є безпідставною.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 4616,00 грн з яких: 4000,00 грн заборгованості по тілу кредиту та 14,00 грн заборгованості по процентах, 600,00 грн - комісії. У стягненні 1160,00 грн заборгованості за процентами, 8000,00 грн заборгованості за пенею, належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд частково задовольнив позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог – 892,17 грн (33,51% від 2662,40 грн).
Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 71454389 від 15.04.2025 у розмірі 4616,00 грн, з яких:
-4000,00 грн заборгованості по тілу кредиту;
-14,00 грн заборгованості по процентах;
-600,00 грн заборгованості за комісією.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за процентами в розмірі 1160,00 грн та пені в розмірі 8000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 892,17 грн.

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.

Копію рішення направити сторонам у справі.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2; ЄДРПОУ 35625014);
Відповідач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Повне судове рішення складене 01.06.2026.

Суддя         Р.Я. Смалюх