ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2026 р. Справа №911/149/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Колесника Р.М. 

секретар судового засідання: Фурсов Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального виробничого підприємства громадського харчування Ірпінської міської ради
на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2026 у справі №911/149/25 (суддя - Конюх О.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Кучкарова Сергія Сергійовича
до відповідача Комунального виробничого підприємства громадського харчування Ірпінської міської ради
про стягнення 4 315 714, 00 грн,

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: Решко С.С.,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Кучкаров Сергій Сергійович, с. Скородистик Черкаської області звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального виробничого підприємства громадського харчування Ірпінської міської ради про стягнення 4 315 714, 00 грн.
Рішенням Господарського суду Київської області від 29.04.2025 позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 4 315 714,00 грн основного боргу та 64 735,71 грн. судового збору. Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 08.05.2025 стягнуто з відповідача на користь позивача 45 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 рішення від 29.04.2025 та додаткове рішення від 08.05.2025 Господарського суду Київської області залишені без змін. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 заяву ФОП Кучкарова С.С. задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 6 444,90 грн. витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постановою Верховного Суду України від 13.11.2025 рішення Господарського суду Київської області від 29.04.2025, додаткове рішення Господарського суду Київської області від 08.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 у справі №911/149/25 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.12.2025 справа прийнята до провадження суддею О.В. Конюх.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.03.2026, серед іншого, призначено у справі №911/149/25 за позовом ФОП Кучкарова С.С. до Комунального виробничого підприємства громадського харчування Ірпінської міської ради судову експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України та зупинено провадження у справі у зв`язку із призначенням судової експертизи.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Комунальне виробниче підприємство громадського харчування Ірпінської міської ради 06.04.2026, у встановлений процесуальним законом строк, через підсистему "Електронний суд" звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині призначення судової експертизи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.
Скаржник вважає ухвалу суду першої інстанції передчасною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. 
Зокрема, апелянт вказує на те, що об`єктивне та повне встановлення обставин справи, з огляду на вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.11.2025, не потребує спеціальних знань. Скаржник зазначає, що зібраний обсяг доказів дозволяє суду самостійно дослідити обставини придбання, оплати, перевезення, технічних характеристик автомобіля та зберігання товарів без призначення експертизи. Крім того, скаржник наголошує, що судом першої інстанції залишено поза увагою лист ДНДЕКЦ МВС України № 19/29, згідно з яким вирішення питання щодо визнання господарських операцій безтоварними (нереальними, фіктивними) не належить до завдань економічної експертизи.
Також апелянт вважає безпідставним відхилення судом запропонованого ним питання на експертизу щодо простеження руху продуктів від виробника до кінцевого споживача. 
Скаржник звертає увагу на те, що згідно з даними з Єдиного державного реєстру, контрагент позивача (ТОВ «ТОРГОВИЙ ДВІР «ААС ТРЕЙД») ще 02.11.2023 змінив найменування (на ТОВ "КАНТІСТІЛ ЛТД"), місцезнаходження та керівника, що ставить під сумнів саму можливість укладення позивачем договору від 18.09.2024 із вказаним товариством та підписання ним відповідних видаткових накладних.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 було відкрито апеляційне провадження у справі №911/149/25 за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено учасникам справи строк на подання відзивів, заперечень, заяв, клопотань, та призначено судове засідання з розгляду даної апеляційної скарги на 20.05.2026.

11.05.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції правомірно призначив експертизу з урахуванням висновків Верховного Суду з метою встановлення обставин реального руху товарів. 
У відзиві на апеляційну скаргу наголошується, що зібрані у справі докази є взаємосуперечливими, а тому їх об`єктивна оцінка потребує спеціальних знань у сфері економічної експертизи. 
Зокрема, позивач вказує на суперечність між заявою свідка (колишнього директора відповідача), який підтвердив отримання товару, та документами відповідача, що не підтверджують придбання ним аналогічних товарів в інших постачальників для забезпечення своєї діяльності. 
Крім того, позивач зауважує, що питання, поставлене судом перед експертом, стосується саме встановлення фактів документального підтвердження придбання, оплати, перевезення та зберігання товарів, що повністю відповідає завданням економічної експертизи. 
Правову ж оцінку щодо фіктивності чи безтоварності господарських операцій, як вірно зазначив місцевий суд, надаватиме безпосередньо суд за результатами оцінки всіх доказів, у тому числі і висновку експерта. 
Позивач також вважає безпідставними доводи скаржника про передчасність призначення експертизи, оскільки згідно з п. 8 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) питання про призначення експертизи вирішується саме у підготовчому засіданні. Додатково представник позивача звертає увагу, що поставлене судом питання фактично охоплює суть питання, яке пропонував поставити сам відповідач.

У судовому засіданні представник відповідача надав суду усні пояснення по суті апеляційної скарги, просив її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала Господарського суду Київської області від 20.03.2026 у справі №911/149/25 про призначення судової економічної експертизи та зупинення провадження у справі.

Згідно з положеннями ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ст. 79 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до частини 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2025 у справі №911/149/25 скасовано попередні судові рішення та направлено справу на новий розгляд.
Мотивуючи вказане рішення, Верховний суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не встановили та не дослідили обставин справи щодо реального руху товарів, тобто не підтвердили реальності господарської операції.
Крім того, суд касаційної інстанції прямо вказав, що суди "не дослідили яким чином здійснювалася позивачем поставка товару відповідачеві. Зокрема, не дослідили товарно-транспортні накладні, якими супроводжувалася кожна поставка на предмет наявності у них відомостей щодо пункту розвантаження... Не дослідили технічні характеристики автомобіля (вантажопідйомність) на предмет можливості перевезення ним товару у кількості (вазі) зазначеній у видатковій накладній". 
Також Верховний Суд наголосив, що "суди попередніх інстанцій не з`ясували відображення позивачем у бухгалтерському обліку спірних операцій на підтвердження реального руху товару".

Суд першої інстанції, виконуючи обов`язкові вказівки Верховного Суду, з метою з`ясування обставин реального руху активів витребував у сторін відповідні докази. Однак, як вірно встановлено місцевим господарським судом, наявні у справі та додатково подані докази є взаємосуперечливими (зокрема, наявність підписаних видаткових накладних та заяви свідка колишнього директора відповідача з одного боку, та заперечення відповідача щодо їх підписання і відсутність відображення операцій у його обліку, з іншого).

Враховуючи обсяг та специфіку документації, необхідної для перевірки факту придбання, зберігання, перевезення та поставки товарів (понад 40 видаткових накладних на загальну суму понад 4 млн грн), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що об`єктивне та повне встановлення цих обставин вимагає спеціальних знань у сфері економіки та бухгалтерського обліку.

Крім того, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2025 у справі №911/149/25 суд звернув увагу на правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, а також наведених скаржником постановах від 28.03.2023 у справі № 916/2492/21, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, відповідно до яких у разі наявності дефектів первинних документів та/або невизнання стороною факту постачання товару, що має місце у спірних правовідносинах, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Доводи скаржника про те, що зібраний обсяг доказів дозволяє суду самостійно дослідити вказані обставини без призначення експертизи, колегією суддів відхиляються. Суд здійснює правову оцінку доказів, однак для документального простеження всього ланцюга постачання у регістрах бухгалтерського та податкового обліку обох сторін необхідні саме спеціальні економічні знання експерта, якими суд не наділений.

Щодо посилань апелянта на лист ДНДЕКЦ МВС України №19/29 та тверджень про те, що вирішення питання про фіктивність (безтоварність) операцій не належить до завдань економічної експертизи, колегія суддів зазначає наступне. Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі обґрунтовано погодився, що висновок про безтоварність чи нереальність господарських операцій є виключно правовим питанням. 
Саме тому на вирішення експертизи поставлено не правове питання про фіктивність, а виключно питання щодо документального підтвердження (відображення у документах обліку) фактів отримання, оплати, перевезення та зберігання товарів. Відповідні питання повністю охоплюються предметом економічної експертизи.
Твердження скаржника про безпідставне відхилення судом запропонованого ним питання (щодо простеження руху продуктів від виробника до кінцевого споживача) колегія суддів також визнає неспроможними. Як вірно зазначив суд першої інстанції, за відсутності документів про самого виробника товару та його руху від виробника, проведення експертизи з такого питання є невиконуваною. Разом з тим, питання, сформульоване місцевим судом, фактично охоплює суть питання відповідача в тій частині, яка об`єктивно може бути підтверджена документально.

Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на дані з Єдиного державного реєстру щодо зміни контрагентом позивача (ТОВ «ТОРГОВИЙ ДВІР «ААС ТРЕЙД») найменування та керівника ще у 2023 році. Вказані обставини, як і висновок призначеної судової експертизи, підлягають оцінці місцевим господарським судом у їх сукупності безпосередньо під час розгляду справи по суті, а тому не можуть бути самостійною підставою для скасування ухвали про призначення експертизи на стадії підготовчого провадження.

Твердження про передчасність призначення експертизи на стадії підготовчого судового засідання є необґрунтованити, за приписами п. 8 ч. 2 ст. 182 ГПК України, саме у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що відповідо до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Призначення судової економічної експертизи у цій справі є виправданим процесуальним інструментом, який безпосередньо покликаний забезпечити дотримання таких основних засад (принципів) господарського судочинства, як змагальність сторін, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також пропорційність. 
З огляду на взаємосуперечливість наданих сторонами доказів та обов`язкові вказівки Верховного Суду, з`ясування дійсних обставин щодо реального руху товарів є ключовим для правильного вирішення спору. 
Оскільки встановлення цих фактів потребує спеціальних знань, залучення судового експерта є необхідною гарантією повного, всебічного та об`єктивного дослідження матеріалів справи. 
Саме висновок експерта сприятиме дотриманню судом принципу верховенства права та ухваленню в подальшому законного і справедливого рішення по суті спору, що і є головним завданням господарського судочинства. 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості висновків місцевого господарського суду. 
Порушень норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Київської області від 20.03.2026 у справі №911/149/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Згідно з ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального виробничого підприємства громадського харчування Ірпінської міської ради на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2026 у справі №911/149/25 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 20.03.2026 у справі №911/149/25 - залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 01.06.2026.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 (двадцяти) днів до Верховного Суду відповідно до статей 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді П.В. Горбасенко

Р.М. Колесник