Справа № 302/308/26 
Провадження № 2/302/256/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області 
в особі головуючого судді Кривка В. П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Белла В.М., до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рішко С.І., про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн на кожну дитину щомісячно, -
В С Т А Н О В И В:
06.03.2026 року представник позивачки подав до суду вищенаведений позов, який обґрунтовано таким. 22.01.2015 року сторони уклали шлюб, який розірваний рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.03.2025 року. Від цього шлюбу в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка з дітьми проживають окремо від відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка піклується про своїх дітей, як матеріально, так і фізично. Натомість відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дочок, їх фізичним та духовним розвитком не займається. Позивачка самостійно забезпечує дітей, у тому числі періодично виїжджає за кордон на заробітки. Відповідач хоча офіційно і не працевлаштований, однак фізично здоровий, працездатний, на утриманні інших осіб чи дітей не має.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09.03.2026 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач отримав копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження згідно з рекомендованим повідомленням про вручення 15.03.2026 року, а згідно відбитку календарного штемпеля 17.03.2026 року. Представник відповідача 02.04.2026 подав суду відзив на позовну заяву. Хоча строк для подачі відзиву пропущений стороною відповідача, однак суд вважає за необхідним його продовжити з власної ініціативи з огляду на таке.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У своїй практиці ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші).
Суд вважає за необхідне продовжити строк для подачі відзиву до 02.04.2026 року стороні відповідача з огляду на те, що остання пропустила такий строк на 3 дні (якщо відраховувати строк з відбитку штемпеля – на 1 день), а також з метою реалізації права сторони відповідача на доступ до правосуддя як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.
У відзиві сторона відповідача просить позов ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1756 грн на кожну дитину. Свою позицію сторона відповідача обґрунтовує таким.
Сторона відповідача не заперечує, що сторони з 22.01.2015 по 18.04.2025 року перебували в шлюбі, у них є двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач ніде не працює та не має доходів, у нього відсутнє будь-яке нерухоме майно, а також рухоме майно у вигляді транспортних засобів. У зв`язку з воєнним станом відповідач не має можливості знайти роботу по місцю проживання або виїхати кудись на сезонні роботи, а тому єдиним джерелом його доходів є підсобне домашнє господарство. При цьому на утриманні у відповідача перебувають його непрацездатні батьки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є особою з інвалідністю третьої групи, отримує соціальну допомогу, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є непрацездатною та єдиним джерелом її доходів є пенсія за вислугу років. Сторона відповідача просить врахувати суд складне матеріальне становище ОСОБА_2 , наявність у нього декількох осіб на утриманні, а також рівність обов`язків обох батьків щодо утримання дітей. При цьому відповідач категорично заперечує ту обставину, що він не надав гроші на утримання дітей, адже він з 2023 року і по теперішній час він періодично надавав позивачці грошові кошти на утримання дітей. При цьому сторона відповідача наголошує, що позивачка не надала суду жодних доказів на підтвердження несення нею витрат на утримання обох дітей у розмірі 8000 грн.
Оцінивши вищенаведене, заяви по суті справи, матеріали цивільної справи, суд прийшов до такого висновку.
Судом встановлено, що 22 січня 2015 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Колочавської сільської ради Міжірського району Закарпатської області за актовим записом №2. Цей шлюб розірвано рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.03.2025 року, яке набрало законної сили 18.04.2025 року (справа №302/96/25).
Від даного шлюбу в сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою №416 від 02.03.2026, виданою виконкомом Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області, позивачка ОСОБА_1 , яка мешкає в АДРЕСА_1 , має такий склад сім`ї: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з довідкою Колочавської сільради №612 від 17.03.2026 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , та має такий склад сім`ї: батько - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 02.04.2026 року №0717-26-03932 стосовно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , за період січень 2025 року по грудень 2025 року інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня. 
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , не має на праві власності або іншого речового права нерухоме майно, що вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №470383058 від 30.03.2026 року.
Батько відповідача ОСОБА_5 , 1963 р.н., є особою з інвалідністю третьої групи без терміну перегляду, отримує соціальну державну допомогу у сумі 2100 грн, що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , посвідчення серії НОМЕР_5 , видане УСЗН Хустської РВА від 20.01.2023 року, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №380947, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.03.2026 №38 КНП «Міжгірський центр первинної медико-санітарної допомоги Міжгірської селищної ради Закарпатської області».
Мати відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хворіє, отримує пенсію за вислугу років, що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 , виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.03.2026 №39 КНП «Міжгірський центр первинної медико-санітарної допомоги Міжгірської селищної ради Закарпатської області».
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частинами 2, 3 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.3, ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Згідно з ч.1 ст.18, ч.1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сторони не оспорюють ті обставини, що з 22.01.2015 по 18.04.2025 року вони перебували в шлюбі, у них є двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторона відповідача не заперечує, що малолітні діти сторін проживають разом з позивачкою.
Предметом спору в розглядуваній справі, по суті, є розмір аліментних зобов`язань на утримання малолітніх дітей восьмирічного та шестирічного віку.
Пред`являючи позов, позивачка не довела хоча б приблизний розмір витрат, який необхідний для мінімального забезпечення доньок, щоб можна було орієнтуватися на розмір аліментів необхідний для стягнення із відповідача, враховуючи той принцип, що брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Натомість у матеріалах справи є докази, що відповідач не має за собою зареєстрованого права власності чи іншого речового права на нерухоме майно, офіційно він ніде не працює, однак такий є молодий віком, працездатний.
При цьому суд враховує, що ні позивачка, ні відповідач не надали належних та достатніх доказів щодо свого матеріального стану, зокрема банківські виписки з будь-яких їх рахунків, які б дала змогу встановити такий.
Наявність матері пенсіонерки та батька особи з інвалідністю третьої групи, само собою не підтверджує, що вони знаходяться на утриманні відповідача, потребують його стороннього догляду, для підтвердження цього також необхідно подавати відповідні документи, що відповідачем зроблено не було.
Отже, сторони є працездатного віку і зобов`язані утримувати кожен дітей для необхідного належного та гармонійного їх розвитку.
Суд вважає, що позивачка не довела належними, достатніми і достовірними доказами свої позовні вимоги про присудження розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн на кожну дитину. Суд також вважає, що відповідач не довів належними, достатніми і достовірними доказами те, що достатнім розміром аліментів має бути мінімальна сума, гарантована законом, тобто 1756 гривні на кожну дитину.
З урахуванням встановлених обставин, поданих у справу доказів, положень статей 180, 182 Сімейного кодексу України, інших положень законів, зазначених вище та викладених обґрунтувань, суд дійшов висновку про встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на кожну дитину щомісячно. 
Частиною 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Судові витрати у виді судового збору з урахуванням того, що позивачка не сплачувала судовий збір за подання позову, відповідно до положень закону «Про судовий збір», а також чинних ставок судового збору за розглядувані судом позовні вимоги майнового характер, установленої судом ціни позову, яка підлягає задоволенню, підлягають стягненню згідно з статтею 141 ч.1 ЦПК України, з відповідача в користь держави в розмірі 1331 грн 20 коп. 
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 ) аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % чинного до застосування у відповідний період прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.03.2026 року і до досягнення дітьми повноліття.
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.
Рішення суду в частині стягнення аліментів в розмірі одного місячного платежу підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1331 грн 20 коп у користь держави. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо в Закарпатський апеляційний суд або через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України. 
Рішення складено 06.05.2026 року.

Суддя	  	В. П. Кривка