УХВАЛА
11 червня 2026 року
м. Київ
справа № 766/21132/24
провадження № 61-4745св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2026 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ: 
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Херсонський міський суд Херсонської області рішенням від 12 січня 2026 року, 
яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року, позов ОСОБА_1 задовольнив.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 480 600,00 грн в якості відшкодування перевищення вартості предмету забезпечення над розміром забезпечених заставою вимог заставодержателя.
09 квітня 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця - адвокатка Беженар Є. О., через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області 
від 12 січня 2026 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 рокуу зазначеній справі.
Верховний Суд ухвалою від 29 квітня 2026 року відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував матеріали справи з суду першої інстанції.
05 травня 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця - адвокатка Беженар Є. О., через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду клопотання про зупинення виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2026 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року, до закінчення касаційного провадження.
Верховний Суд ухвалою від 25 травня 2026 року зупинив виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2026 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 
2026 року,у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
04 червня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тихоша Д. С. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду клопотання про поновлення виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області 
від 12 січня 2026 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року, у вказаній справі.
Клопотання обґрунтоване тим, що клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення у цій справі направлене на введення суду в оману та забезпечення можливості приховання свого майна від стягувача, що матиме своїм наслідком утруднення виконання рішення суду. Оскільки, заявник є власником 50 % статутного капіталу ТОВ «Авто-Плаза». Суди першої та апеляційної інстанцій підтвердили факт порушення його прав щодо пропорційності виплати дивідендів і присудили стягнути на його користь 10 889 440, 35 грн. Законність цих рішень остаточно підтвердив Верховний Суд у своїй постанові від 16 квітня 2025 року. Протягом усього часу розгляду справи та ухвалення судових рішень ТОВ «Авто-Плаза» володіло лише одним об`єктом нерухомого майна - 73/100 частин будівлі автосервісу (СТО) площею 3 002 кв. м у м. Херсоні. Цей актив був єдиною гарантією того, що кредитор ОСОБА_1 зможе отримати свої кошти. 13 лютого 2025 року ТОВ «Авто-Плаза» та ОСОБА_2 (як фізична особа) створили ТОВ «Авто Інвест Україна» зі статутним капіталом 15 000 000 грн. ТОВ «Авто-Плаза» передало туди свій єдиний актив - 73/100 частин будівлі СТО в м. Херсон площею 3002 кв. м. Боржник ТОВ «Авто-Плаза» за реальну нерухомість отримав лише 20 % частки (оціненої у 3 млн грн), тоді як ОСОБА_2 особисто отримав 80 % частки (на 12 млн грн). Угода відбулася між підконтрольними ОСОБА_2 структурами без реального надходження грошових коштів на рахунки боржника. Відчуження СТО за актом приймання-передачі унеможливило виконання рішення суду та стягнення боргу на користь кредитора ОСОБА_1 . Попереднє зупинення виконання рішення суду ОСОБА_2 використав не для захисту прав, а виключно для приховання майна. Захист прав ОСОБА_1 наразі вимагає визнання цього правочину фраудаторним і застосування реституції в межах поточної судової справи № 916/2196/25. 
Колегія суддів Верховного Суду висновує, що клопотання про поновлення виконання зупиненого рішення Херсонського міського суду Херсонської області 
від 12 січня 2026 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання 
про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції 
за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Зупиняючи виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області 
від 12 січня 2026 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, колегія суддів керувалася характером спірних правовідносин у справі та мотивів необхідності зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, викладених у клопотанні ОСОБА_2 , доданих до нього доказів, які на думку заявника, підтверджують викладені в клопотанні обставини (копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 квітня 2026 року).
Колегія суддів не приймає до уваги докази, додані до клопотання про поновлення виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області 
від 12 січня 2026 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року, оскільки наведені представником ОСОБА_1 обставини та посилання на матеріали інших судових справ (зокрема господарської справи № 916/4059/23 та справи № 916/2196/25) не спростовують наявності підстав для тимчасового зупинення примусового стягнення коштів у межах цього цивільного провадження до закінчення його касаційного перегляду.
Зазначені арґументи стосуються майнових правовідносин та дій третіх осіб, які підлягають правовій оцінці під час розгляду справ по суті у відповідних судових інстанціях, і не можуть свідчити про неправомірність процесуальної ухвали Верховного Суду від 25 травня 2026 року.
Зупинення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду касаційної інстанції. Це тимчасовий захід, спрямований на призупинення реалізації оскаржуваного судового рішення до закінчення його касаційного перегляду. Указані заявником обставини в сукупності свідчать про відсутність підстав для поновлення виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області 
від 12 січня 2026 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року.
Оскільки Верховний Суд ухвалою від 25 травня 2026 року зупинив виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2026 року, 
яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року,до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, касаційний перегляд справи № 766/21132/24 не закінчений, то відповідно Верховний Суд позбавлений можливості поновити їх виконання на стадії касаційного перегляду, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Тихоші Д. С. про поновлення виконання оскаржуваних судових рішень необхідно відмовити.
Крім того, в даному клопотанні представник ОСОБА_1 - адвокат Тихоша Д. С. просив визнати подання ОСОБА_2 заяви про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень у цій справі зловживання процесуальним правом з метою перешкоджання судочинству та введення в оману учасників процесу.
Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Тобто цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.
Відповідно до частин першої, другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
При цьому наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України). 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 
2020 року у справі № 757/61850/18-ц (провадження № 61-22707св19), від 15 липня 2021 року у справі № 420/698/21 (провадження № К/9901/18953/21). 
Перевіривши доводи клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката 
Тихоші Д. С., Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки не вбачає в діях ОСОБА_2 ознак зловживання процесуальними правами і, як наслідок, підстав для застосування до нього відповідних заходів про запобігання зловживанню процесуальними правами, передбачених ЦПК України.
Керуючись статтями 44, 260, 436 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області 
від 12 січня 2026 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання зловживанням процесуальними правами дій ОСОБА_2 щодо подання заяви про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень з метою перешкоджання судочинству та введення в оману учасників процесу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров