ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/10649/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року в адміністративній справі №280/10649/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.12.2025 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у перерахунку та виплаті пенсії за віком, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 30.04.2011 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,51882;
- зобов`язати відповідача здійснити з 15.08.2025 перерахунок та виплату його пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 30.04.2011 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,51882.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що підстави для перерахунку пенсії за віком позивачу з 15.08.2025 виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 30.04.2011 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати 1,51882 були відсутні. При переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з 16.05.2024, відповідно до ст. 40, 42, 45 Закону №1058-IV, ГУ ПФУ правомірно провело оптимізацію заробітку (виключено 47 місяців з найнижчим доходом) та врахувало весь період роботи по 30.09.2019, що збільшило пенсію на 1984,06 грн..
Позивач подала відзив на скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_1 з 17.05.2008 отримувала пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На заяви ОСОБА_1 її з 16.05.2024 року переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
15.08.2025 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою, якою просила здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 30.04.2011 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,51882 (а.с.7).
Пенсійний орган листом від 15.09.2025 року №16240-15617/П-02/8-0800/25 повідомив, що на підставі заяви позивача переведено з 16.05.2024 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV. До переведення розмір пенсії по інвалідності (у розмірі пенсії за віком) був обчислений з урахуванням страхового стажу 38 років 10 місяців 16 днів (індивідуальний коефіцієнт стажу - 0,38833) та заробітної плати за періоди роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 на підставі довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.04.2011 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки - 7994,47 грн., та становив 5140,14 грн..
Після проведеного переведення розмір пенсії обчислений із заробітної плати 17351,71 грн. (середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021-2023 роки - 13559,41 грн. х 1,27968 - індивідуальний коефіцієнт заробітку після оптимізації, якою в межах 10% виключено 47 місяців із найнижчим заробітком), визначеної за періоди роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 на підставі довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2019 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, з урахуванням страхового стажу 39 років 10 місяців 10 днів (індивідуальний коефіцієнт стажу - 0,39833), збільшився та станом на 16.05.2024 складав 7124,20 грн.. 
Оскільки після переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком розмір пенсійної виплати збільшився на 1984,06 грн., проведення такого розрахунку відповідач вважав доцільним (а.с.8).
Не погодившись із діями пенсійного органу стосовно обрахунку розміру пенсії за віком, позивач оскаржила такі дії до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що при переведенні особи з одного виду пенсії на інший (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком) в межах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», територіальний орган Пенсійного фонду України не наділений правовими повноваженнями самостійно та без згоди пенсіонера змінювати раніше визначені періоди страхового стажу для обчислення заробітку, якщо це призводить до погіршення становища особи та зменшення індивідуального коефіцієнта заробітної плати. 
Суд зазначив, що при здійсненні такого переведення у 2024 році відповідач зобов`язаний був обрати найбільш вигідний для позивача спосіб обчислення заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 30.04.2011 із збереженням раніше визначеного коефіцієнта заробітку 1,51882, у зв`язку з чим дії відповідача щодо самовільного включення додаткового періоду роботи та зменшення вказаного коефіцієнта до 1,27968 є протиправними.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке: 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058-IV). 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Положеннями ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV визначено формулу обчислення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії:

де розмір заробітку застрахованої особи є прямо пропорційним сумі коефіцієнтів заробітної плати, отриманих за кожний місяць страхового стажу.
Абзацом першим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV передбачено право застрахованої особи на «оптимізацію» заробітку — виключення з підрахунку за вибором особи періодів страхового стажу тривалістю до 60 календарних місяців підряд, але не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, з метою уникнення врахування місяців із найнижчим доходом, що спрямовано на підвищення індивідуального коефіцієнта заробітної плати.
Разом з тим, ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. 
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, при переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідач самостійно визначив періоди страхового стажу (включивши період з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 30.09.2019), з якого обчислена зарплата, без належного волевиявлення та згоди позивача, що призвело до істотного зниження індивідуального коефіцієнта заробітку з 1,51882 до 1,27968.
З розрахунку заробітку для обчислення пенсії слідує, що індивідуальний коефіцієнт, визначений у 2008 році при призначенні пенсії по інвалідності (з урахуванням стажу по 30.04.2011), становив 1,51882, тоді як після проведеного відповідачем переведення на пенсію за віком із примусовим додаванням стажу по 2019 рік, цей показник зменшився до 1,27968.
Зазначене в сукупності з урахуванням усталеної практики Верховного Суду свідчить на користь того, що при переведенні позивача на пенсію за віком відповідач зобов`язаний був застосувати найбільш вигідний для неї спосіб обчислення заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 30.04.2011, яка враховувалась при призначенні попереднього виду пенсії, із збереженням коефіцієнта 1,51882.
Таким чином дії ГУ ПФУ в Запорізькій області у цій справі щодо включення періоду страхового стажу з 01.05.2011 по 30.09.2019 до періоду, за яким обчислюється заробітна плата для обчислення розміру пенсії за віком, що потягло за собою зменшення індивідуального коефіцієнта позивачки, носять протиправний характер.
Отже, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивачки виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 30.04.2011 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,51882.
З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. 
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обґрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними. 
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню. 

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року в адміністративній справі №280/10649/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року в адміністративній справі №280/10649/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко