Номер провадження: 22-ц/813/2296/26 
Справа № 493/1469/25
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Оразова Артема Андрійовича 
на рішення Балтського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року, ухвалене Балтським районним судом Одеської області у складі: судді Мясківської І.М. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та відшкодування частини вартості навчання,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, з відповідачем мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.05.2005.
До досягнення дочкою повноліття з відповідача стягувалися аліменти на її утримання на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 10.07.2017 року.
На момент подання цього позову їх спільна дочка, ОСОБА_3 , є студенткою 4 курсу ВНМУ ім. М.І. Пирогова денної форми навчання медичного факультету №2, за спеціальністю «228 Педіатрія» та навчається за контрактом, термін закінчення навчання – 01.07.2028.
Дочка навчається на денному відділенні, тому не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.
Позивачка зазначила, що несе основний тягар витрат, пов`язаних із забезпеченням дитини, включаючи проживання, харчування, транспорт, оплату за навчання та інших витрат, які виникають під час здобуття професійної освіти.
Відповідач перші 2 роки навчання дочки надавав кошти на оплату вартості навчання у розмірі 31600,00 грн та згодом припинив участь в утриманні дочки, як повнолітньої дитини в період її навчання, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу, що спонукало її звернутися до суду.
У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, у вигляді твердої грошової суми в розмірі 4000,00 грн щомісячно, а також стягнути 50 % від загальної суми сплаченого контракту за навчання, з урахуванням коштів в сумі 31600,00 грн, які відповідач надав, як часткову участь у фінансуванні професійної освіти дитини, надавши копії платіжних квитанцій про фактичну сплату коштів за навчання дочки в період з 13.09.2022 по 08.08.2025.
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та відшкодування частини вартості навчання – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в твердій грошовій сумі по 4000,00 грн, починаючи стягнення з 12.08.2025 і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, що складаються з половини вартості контракту на навчання у вищому навчальному закладі, в розмірі – 23700,00 грн, як часткову участь у фінансуванні професійної освіти дитини.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року в частині розміру стягнення аліментів, змінити, встановивши його в сумі 1598 гривень та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 як часткову участь у фінансуванні професійної освіти дитини в розмірі 23700 грн, в іншому рішення залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідачем на користь позивачки аліменти сплачувались вчасно та заборгованість зі сплати аліментів відсутня, 15.09.2025 в рахунок оплати аліментів, відповідачем було сплачено 16050,00 грн. Відповідач офіційно не працює, стабільного доходу немає, та відповідно, не має змоги оплачувати в твердій сумі аліменти в розмірі 4000 грн щомісячно та додаткові витрати в розмірі 23700 грн, як часткову участь у фінансуванні професійної освіти дитини додатково. Відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в розмірі 1598,00 грн.
Вказує, що у скаржника діагностовано хвороби: Енцефалопатію змішаного генезу (дисциркуляторна, післятравматична) внаслідок ЧМТ (за анамнезом), ГХ 2. Вестибулоатактичний синдром, симптоматична епілепсія з генералізованими тоніко – клонічними нападами, поперековий остеохондроз, ст.загострення, ускладнений грижами м/х дисків L4-L5, L5-S1. Дископатії м/х дисків на рівні L2-L3. Дискогенна двобічна S1 радикулопатія з корінцевим больовим, м`язово-тонічним синдромом. Антелістез L5, та з 26.08.2025 по 04.09.2025 проходив лікування в КНП «Міська лікарня №8» Неврологічне відділення. Тому стягнення з відповідача 4000 грн щомісячно аліментів та додаткова оплата в розмірі 23700 грн як часткової участі у фінансуванні професійної освіти дитини, ставить його у важке матеріальне становище. (а.с. 49-75)
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що твердження відповідача, що ним на користь позивача аліменти сплачувались вчасно та заборгованість зі сплати аліментів відсутня, не підтверджено, відповідач надає квитанції, з яких немає можливості визначити кому відправник - ОСОБА_2 відправляє кошти. Відповідач вводить в оману суд, повідомивши про те, що 15.09.2025 в рахунок оплати аліментів, ним було сплачено 16050,00 грн, відповідач не надає жодних квитанцій, підтверджуючих саме цю сплату. Відповідач не заперечує, що працює, але зазначає що працює не офіційно, довідку про свої доходи не надає. Вказує, що відповідач посилається на той факт, що хворіє, натомість з його анамнезу він вважає себе хворим ще з дитинства, з боку останнього не надано жодного належного доказу тому, що відповідач на сьогодні приймає ліки, проходить обстеження, потребує проведення операцій, тощо та несе витрати з цього приводу. (а.с. 108-112)
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 47700 грн (4000*6+23700), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 є студенткою 4 курсу ВНМУ ім. М.І. Пирогова денної форми навчання медичного факультету № 2, за спеціальністю «228 Педіатрія», що є підтвердженням її бажання здобути освіту та спеціальність, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, та зважаючи, що повнолітня дочка знаходиться лише на утриманні матері, а батьки мають рівні права щодо її утримання у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, за умови можливості надання такої допомоги, суд дійшов висновку, що вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, підлягає задоволенню. Щодо вимоги відшкодування додаткових витрат, пов`язаних з навчанням повнолітньої дитини, судом вказано, що оскільки позивачкою за період з 13.09.2022 по 08.08.2025 сплачено 110600,00 грн за договором про надання платної освітньої послуги, а в цей же період, як стверджує позивачка, відповідач сплатив 31600,00 грн, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача 50% сплаченої суми з мінусом добровільно сплачених відповідачем коштів, що становить 23700,00 грн (110600,00 грн/2 = 55300,00 грн - 31600,00 грн = 23700,00 грн).
Переглядаючи судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки сторін, яка продовжує навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги батька та відшкодування частини вартості навчання повнолітньої дочки.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201 СК України).
Стаття 199 СК України передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів таких, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для забезпечення життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Наведеному відповідають і роз`яснення, надані в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
За ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Отже, як зазначено вище, обов`язок щодо утримання дитини, яка продовжує навчання виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Так само і в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини (витрати на навчання і проживання), зроблено висновок про те, що виходячи з аналізу статті 185 СК додаткові витрати присуджуються дитині за наявності у одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності у нього здібностей, талантів, у зв`язку з його хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом і тому подібне. Наявність таких витрат повинен довести позивач. Ці засоби є додатковими, на відміну від засобів, що отримуються одним з батьків на утримання дитини.
В той же час статтею 199 СК передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, що продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на зміст припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, що продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків в додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків містити повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків містити повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, способом сплати аліментів (статті 199, 200, 201 справжнього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до учбового закладу, проживання по місцю його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійної, окремої від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь в додаткових витратах на дочку, сина, викликаних особливими обставинами.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення ним 23 років, правила статті 185 СК України не застосовуються, вказані правовідносини регулюються статтею 199 СК України.
Вказані висновки про застосування відповідних норм права відповідно до вимог ст. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для суду.
Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким по справі не оспорюється, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.05.2005 року, виданим на підставі актового запису про народження № 108, складеного 24 травня 2005 року Відділом РАЦС Балтського районного управління юстиції Одеської області. (а.с. 6)
До матеріалів справи долучено виконавчий лист, виданий Балтським районним судом Одеської області від 10.07.2017 року, про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини. (а.с. 10)
Згідно з довідкою МОЗ України Вінницького національного університету ім. М.І. Пирогова № 05/1-564 від 15.07.2025 року, ОСОБА_3 є студенткою 4 курсу ВНМУ ім. М.І. Пирогова денної форми навчання медичного факультету № 2, за спеціальністю «228 Педіатрія». Навчається за контрактом, термін закінчення навчання – 01.07.2028 року. (а.с. 11)
Згідно з договором № 26п1к/22 від 05.09.2022 про надання платної освітньої послуги між ВНМУ ім. М.І. Пирогова та позивачкою орієнтовна загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання – 189600,00 грн, зі сплатою щосеместрово – 15800,00 грн. (а.с. 8-9)
Відповідно до квитанцій за період з 13.09.2022 по 08.08.2025 позивачка на рахунок учбового закладу, з яким уклала договір, сплатила 110600,00 грн. (а.с. 38-40)
Спірні правовідносини по справі виникли з приводу розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, оскільки батько визнає в цій частині позов частково, а також не визнає позов в частині стягнення половини витрат на оплату навчання дочки.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги заявника в наведеній частині, колегія суддів бере до уваги, що законодавчо визначена можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім дочці, сину, яка витікає насамперед з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником - його працездатністю, станом здоров`я тощо, а також інших обставин на його боці, які мають враховуватися судом.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Позивачкою, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних, достатніх і допустимих доказів наявності потреб доньки у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням саме у визначеному позивачкою розмірі, з яким помилково погодився і суд першої інстанції.
Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні будь-які джерела доходів відповідача або наявності значних витрат з його боку, що надавали б йому можливість сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн щомісяця.
Крім того, вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, апеляційний суд враховує, що обов`язок утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладається також на матір дитини як позивачки, з якою проживає повнолітня дочка, при цьому доказів її непрацездатності, відсутності доходів позивачки або інших обставин, що унеможливлюють виконання такого обов`язку, суду не надано.
При визначенні розміру аліментів, апеляційний суд враховує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, тому вважає, що стягненню з відповідача підлягають аліменти у твердій грошовій сумі - 2000 грн щомісячно.
Визначений судом апеляційної інстанції розмір аліментів узгоджуватиметься з вимогами чинного законодавства України, відповідатиме інтересам повнолітньої доньки, покриватиме частину витрат на повнолітню дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. 
Щодо клопотання скаржника про долучення доказів: медичних документів, карток викликів та виїзду бригади ШМД, копії з трудової книжки, квитанцій про оплату на суму 10000,25 грн, колегія суддів вказує таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена учасником справи та належним чином обґрунтована. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Такий підхід є усталеним та відповідає практиці Верховного Суду (постанова від 04.09.2024 року в справі № 363/3231/18, постанова від 10.04.2024 року в справі №638/6852/18).
Скаржником не заявлено про поновлення пропущеного строку для подання доказів, не наведено поважних причин неможливості надання їх до суду першої інстанції, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів застосовує до вказаного клопотання наслідки у вигляді повернення таких доказів без розгляду.
Щодо стягнення додаткових витрат, що складаються з половини вартості контракту на навчання у вищому навчальному закладі в розмірі 23700,00 грн, колегія суддів бере до уваги вищенаведені вимоги правозастосовчої практики Верховного Суду та Верховного Суду України та погоджує доводи апеляційної скарги заявника про необґрунтованість таких вимог з огляду на незастосування правил статті 185 СК України у разі, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, а регулюються вказані правовідносини лише статтею 199 Сімейного кодексу України.
Так, за приписами статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Внормований статтею 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, у спосіб стягнення аліментів, підстави для застосування такого, та участь батьків у додаткових витратах на дитину, є різними за своєю суттю правовідносинами та мають різні підстави правового регулювання.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.
З урахуванням вищевикладеного, колегія судів вважає, що у вимозі щодо стягнення додаткових витрат, які складаються з половини вартості контракту на навчання у вищому навчальному закладі в розмірі 23700,00 грн, слід відмовити.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині стягнення додаткових витрат скасуванню, в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - зміні.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Оразова Артема Андрійовича задовольнити частково.
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в твердій грошовій сумі, починаючи з 12.08.2025 і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років з 4000 грн до 2000 грн.
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, що складаються з половини вартості контракту на навчання у вищому навчальному закладі в розмірі 23700,00 грн, як часткову участь у фінансуванні професійної освіти дитини, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування частини вартості навчання відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Дата складення повного тексту постанови - 28 квітня 2026 року

Судді: М.В. Назарова
В.А. Коновалова 
В.В. Кострицький