Справа № 947/24890/25
Провадження № 1-кп/947/570/26
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.06.2026 року
Київський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
провівши в місті Одесі у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12025162480000193 від 15.02.2025 року відносно 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Одеса, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
представник потерпілої ОСОБА_6 , 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14 лютого 2025 року близько 15 години 45 хвилин, він, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Kia K5» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у світлу пору доби, при необмеженій видимості, в умовах сухої проїзної частини, здійснював рух по вул.Фонтанська дорога, зі сторони пров.Економічний в напрямку просп.Адміральський, у місті Одеса. 
В цей же час, у зустрічному напрямку, у лівій смузі для руху, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Honda CR-V» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , проїзною частиною вул.Фонтанська дорога, зі сторони просп.Адміральський в напрямку пров.Економічний, рухався водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з пасажирами – ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
В подальшому, водій ОСОБА_3 , не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху, з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, був неуважним, своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, виїхавши на зустрічну смугу для руху, допустив зіткнення лівою передньою частиною керованого ним автомобіля з лівою передньою частиною автомобіля марки «Honda CR-V» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який після зіткнення в ході інертної сили відкинуло на автомобіль марки «Volkswagen Golf Plus» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який рухався позаду нього, у правій смузі для руху у попутному напрямку.
Своїми діями водій ОСОБА_3 , порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 б), 2.9 а)12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:
- п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- п.2.9. «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;»;
- п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.».
- п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Honda CR-V» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритий багатоуламковий перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи зі зміщенням кісткових уламків, який супроводжувався скупченням крові у лівій гайморовій пазусі. 
Водій автомобіля марки «Kia K5» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 , виконуючи вимоги п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настанню даної події.
В діях водія автомобіля марки «Kia K5» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, які створювали необхідні і достатні умови для настання дорожньо-транспортної пригоди і перебували у причинному зв`язку з її настанням. 
Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В ході судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: дати, час, місця вчинення інкримінованого йому злочину, правову кваліфікацію своїх діянь. Крім того пояснив, що за день до ДТП через паління сигарети він вживав коноплю, думав, що наступного дня в організмі вже нічого не залишиться, а тому сів за кермо автомобіля. Усю завдану шкоду потерпілій він відшкодував.
Крім показань обвинуваченого, судом було досліджено характеризуючий матеріал щодо ОСОБА_3 , яким підтверджено, що обвинувачений раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, за місцем мешкання характеризується позитивно.
Також, відповідно до Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів , що знижують увагу або швидкість реакції від 22.02.2025 року, ОСОБА_3 14.02.2025 року о 20 годині 40 хвилин, на момент огляду, перебував у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди).
Згідно результату токсикологічного дослідження №184 від 18.02.2025 року, у сечі ОСОБА_3 було виявлено канабіноїди.
Відповідно до досудової доповіді, підготовленої Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб оцінюється також як середній; виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.
Даючи юридичну оцінку дослідженим в судовому провадженні доказам, суд вважає їх допустимими, належними та достовірними.
Інші докази відповідно до ч.3 ст.349 КПК України при судовому розгляді не досліджувались, так як за згодою учасників судового провадження визнано недоцільним дослідження інших доказів, так як фактичні обставини ніким не оскаржуються та відсутні сумніви відносно позиції обвинуваченого та інших учасників судового провадження. 
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Оцінивши всебічно, повно та неупереджено дослідженні докази, які визнані судом належними, допустимими та достовірними, суд приходить до висновку, про доведеність в судовому засіданні, що в діях ОСОБА_3 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та обвинувачений дійсно винний в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
При призначенні покарання, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання суд вважає фактичне визнання своєї вини, щире каяття, відшкодування завданої шкоди потерпілій, добровільне відшкодування матеріальної шкоди цивільному позивачу та добровільне перерахування грошових коштів на допомогу ЗСУ.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України, суд не вбачає виходячи з положення ч.4 ст.67 Кодексу, якою передбачено, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Визначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягався, повністю визнав свою вину, надав зізнавальні покази, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого, повідомив обставини вчинення кримінального правопорушення, приймав участь у слідчих діях, а під час розгляду справи в суді клопотав про дослідження доказів у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, тобто демонструючи готовність нести покарання за вчинене, дійсно щиро розкаявся, має двох неповнолітній дітей, веде законослухняний спосіб життя, що свідчить про його стійкі соціальні зв`язки, за місцем мешкання характеризується позитивно, повністю відшкодував завдану шкоду потерпілій та цивільному позивачу, добровільно перерахував кошти на потреби ЗСУ та те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України є необережним нетяжким злочином, тобто обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення злочину.
Крім того, суд враховує позицію представника потерпілої та самої потерпілої, яка повідомила суд про те, що обвинувачений добровільно відшкодував завдану шкоду і вона не має до останнього жодних претензій та просить суд не призначати обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення чи обмеження волі. В судових дебатах представник потерпілої не погодився з позицією прокурора щодо призначення покарання обвинуваченому.
Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, відшкодував завдану його діями шкоду.
Відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення.
У п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст.69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України за цей злочин, а саме штрафу.
Відповідно до ч.1 ст.53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Згідно з ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На переконання суду дане покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи Бакланов проти Росії від 09 червня 2005 року; Фрізен проти Росії від 24 березня 2005 року; Ісмайлова проти Росії від 29 листопада 2007 року) та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Однак, враховуючи те, що ОСОБА_3 хоч і вчинив кримінальне правопорушення за необережності, однак з проявом злочинної самовпевненості, оскільки останній керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, що також мало вплив на швидкість його реакції, чим проявив байдуже ставлення до життя, здоров`я та безпеки людини, що згідно Конституції України є найвищими соціальними цінностями.
При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_3 мав об`єктивну і реальну можливість припинення загрози безпеці дорожнього руху, створеної власними необережними діями, та недопущення дорожньо-транспортної події, за відсутності перешкод будь-якого характеру.
За таких обставин, суд вважає, що призначення ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у розмірі нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.286-1 КК України, за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.
Тому, суд вважає, що до обвинуваченого слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах строку, визначеного санкцією ч.1 ст.286-1 КК України.
Постановою слідчого від 15.02.2025 року речовим доказом у справі визнано автомобіль «Kia K5», р.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Honda CR-V», р.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль «Volkswagen Golf Plus», р.н.з. НОМЕР_3 .
Постановою слідчого від 13.03.2025 року речовим доказом у справі визнано компакт-диск DVD-R стандартного розміру з логотипом «ЦЕНТР-077», 4.7 GB, із написом нанесеним маркером «01.1-13/87з», із записом механізму розвитку ДТП.
Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходячи з положень ст.100 КПК України вважає необхідним після набрання вироком законної сили, речові докази по справі: автомобіль «Kia K5», р.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Honda CR-V», р.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль «Volkswagen Golf Plus», р.н.з. НОМЕР_3 – повернути власникам; компакт-диск DVD-R стандартного розміру з логотипом «ЦЕНТР-077», 4.7 GB, із написом нанесеним маркером «01.1-13/87з», із записом механізму розвитку ДТП – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 25.02.2025 року накладено арешт на: автомобіль марки «Kia K5», р.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_4 , автомобіль марки «Honda CR-V», р.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_5 .
Відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України арешт, накладений ухвалою слідчого суді від 25.02.2025 року на: автомобіль марки «Kia K5», р.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_4 , автомобіль марки «Honda CR-V», р.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_5 – підлягає скасуванню.
Відповідно до актів здачі-приймання висновків експертів, витрати на проведення судових експертиз складають 32 654 гривні 16 копійок.
Згідно з ч.1 ст.126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.
Пунктом 3 ч.1 ст.118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Вирішуючи питання щодо оплати процесуальних витрат, суд вважає за необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.
Крім того, представником КНП «МКЛ №11» ОМР було заявлено цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілої в сумі 6 105, 65 гривень, який було прийнято до розгляду судом, та який повністю визнано обвинуваченим та добровільно повністю відшкодовано в сумі 6 105, 65 гривень . 
Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадження не обирався.
Керуючись ст.ст.100, 124, 174, 337, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ: 
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому основне покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в даному кримінальному провадженні не застосовувався.
Арешт, накладений ухвалою слідчого суді від 25.02.2025 року на: автомобіль марки «Kia K5», р.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_4 , автомобіль марки «Honda CR-V», р.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_5 , після набрання вироком законної сили – скасувати.
Після набрання вироком законної сили, речові докази по справі, а саме: автомобіль «Kia K5», р.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Honda CR-V», р.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль «Volkswagen Golf Plus», р.н.з. НОМЕР_3 – повернути власникам; компакт-диск DVD-R стандартного розміру з логотипом «ЦЕНТР-077», 4.7 GB, із написом нанесеним маркером «01.1-13/87з», із записом механізму розвитку ДТП – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 32 654 гривні 16 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту проголошення. 

Суддя                         ОСОБА_1