Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
22 травня 2026 року № 520/2530/22 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу за позовом Громадської організації "Юристи за екологію" (вул. Пушкінська, буд. 28/9, оф. 24, м. Київ, 01024, код ЄДРПОУ 43885129) до Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 7 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 38634241), третя особа: Приватне акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУТОК" (вул. Євгена Чикаленка, буд. 7, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 25635581) про визнання протиправним та скасування висновку, -

В С Т А Н О В И В :
Громадська організація "Юристи за екологію" (далі по тексту - позивач, ГО "Юристи за екологію", Громадська організація, ГО) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації (далі по тексту – відповідач, Департамент, владний суб`єкт, суб`єкт владних повноважень), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУТОК" (далі по тексту – третя особа, ПрАТ «Укргазвидобуток», в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Висновок з оцінки впливу на довкілля планової діяльності щодо спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини № 29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди, підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої сировини на території в межах адміністративного підпорядкування Мереф`янської міської об`єднаної територіальної громади, Харківського району, Харківської області, відповідно до спеціального дозволу спеціального дозволу на користування надрами від 04.10.2017 року № 4404 виданого Державною службою геології та надр України, ПрАТ “Укргазвидобуток” (код ЄДРПОУ 25635581) від 03.09.2021 року №03.02-21/032 виданий Департаментом захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації - Приватному акціонерному товариству “Укргазвидобуток” (код ЄДРПОУ 225635581).
В обґрунтування позову зазначено про порушення відповідачем законодавства в частині зменшення розміру санітарно-захисної зони (СЗЗ) до 300 метрів, у той час як Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України 19.06.1996 № 173 (далі Правила № 173) СЗЗ має становити 500 метрів, а пунктами 5.7. та 5.9 Правил №173 зміна цих зон затверджується головою Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Стверджує про порушення законодавства в частині визначення розміру прибрежно-захисної смуги ставка та відсутність затвердженого проекту землеустрою щодо створення (встановлення) прибережної захисної смуги ставка. Вказує на порушення процедури видачі спірного Висновку з ОВД оскільки необґрунтовано відхилено більшість пропозицій та зауважень громадськості, а також допущено інші порушення законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля. 
Вказує на безпідставне залишення поза увагою при видачі Висновку з ОВД зауважень ОСОБА_1 до Звіту ОВД та помилкового висновку відповідача стосовно відсутності природоохоронного статусу земельних ділянок з кадастровими номерами 6325158800:02:001:0017 та 6325158800:02:003:0009, які будуть задіяні у діяльності Товариства.
Вважає, що наведене у сукупності відповідно до частини другої статті 12 Закону України “Про оцінку впливу на довкілля” від 23 травня 2017 року №2059-VIII (далі – Закон №2059-VIII) є підставою для скасування згаданого Висновку з ОВД.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 р. відкрито спрощене провадження у справі.
Ухвалою від 04 лютого 2022 року зупинено провадження по справі №520/2350/22 до набрання законної сили судовим рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/22006/21.
Суддею Бадюковим Ю.В., згідно з ухвалою від 06.03.2023 р., прийнято до свого провадження адміністративну справу № 520/2350/22.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 р. постановлено поновити провадження в адміністративній справі № 520/2350/22.
04.05.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що затвердження санітарно-захисних зон не відноситься до компетенції Департаменту, як дозвільного органу у сфері оцінки впливу на довкілля, а перелік документів встановлений законодавством та процедура отримання висновку з ОВД на законодавчому рівні взагалі не визначають висновок Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів як обов`язковий документ для прийняття відповідного висновку та є окремо прийнятим рішенням окремої установи.
Стосовно тверджень позивача про відсутність землевпорядної документації прибережних захисних смуг відповідач, з посиланням на Постанови Верховного Суду від 23.11.2022 у справі № 372/4143/18, від 04.11.2022 у справі № 374/117/20 та від 30.08.2022 № 636/2910/16-а вказує:
«Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойми, на якій встановлено особливий режим.
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.
Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19).»
Ураховуючи викладене, Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом неодноразово висловлено та підтверджено правову позицію, що саме положеннями статті 88 Водного кодексу України та статті 60 Земельного кодексу України на рівні чинного законодавства, в тому числі, на момент прийняття оскаржуваного висновку з оцінки впливу на довкілля, встановлені розміри прибережних захисних смуг.
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону, а сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.
Далі звертає увагу суду на те, що незгода позивача з рішенням Департаменту стосовно зауважень та пропозицій, зокрема з обґрунтованим відхилення пропозицій, не свідчить про їх не розгляд та відповідно про порушення процедури оцінки впливу на довкілля.
14.05.2026 від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення згідно з якими вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки спірний Висновок вже був предметом розгляду у справі № 520/22006/21.
Відповідно до державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 р. № 173 (далі по тексту - Правила № 173) санітарно-захисна зона для об`єктів буріння газових параметричних пошуково-розвідувальних та експлуатаційних свердловин з використанням дизельних двигунів становить 500 метрів (п. 6 Клас II. Санітарно-захисна зона 500 м. Підприємства по видобуванню руд та нерудних копалин Додатку № 4 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів). 
В свою чергу СЗЗ для газових свердловин, що вводяться в експлуатацію, з підключенням до газопроводу становить 300 метрів (п. 8 Клас ІII. Санітарно-захисна зона 300 м. Підприємства по видобуванню руд та нерудних копалин Додатку № 4 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів).
Як зазначено на стор. 10 Звіту з оцінки впливу на довкілля майданчик спорудження проєктної свердловини планується розташувати у північно-східному напрямку від найближчого населеного пункту c. Верхня Озеряна. Відстань від найближчого джерела викиду забруднюючих речовин в повітряне середовище до житлової забудови c. Верхня Озеряна буде становити 300 м, від межі бурового майданчика – 256 м.
Згідно санітарних правил, нормативна санітарно-захисна зона для проєктної свердловини складає 500 м.
Однак, підпунктом 5.7. пункту 5 Правил № 173 визначено, що розміри санітарно-захисної зони можуть бути зменшені, коли в результаті розрахунків та лабораторних досліджень, проведених для району розташування підприємств або іншого виробничого об`єкта, буде встановлено, що на межі житлової забудови та прирівняних до неї об`єктів концентрації шкідливих речовин у атмосферному повітрі, рівні шуму, вібрації, ультразвуку, електромагнітних та іонізуючих випромінювань, статичної електрики не перевищуватимуть гігієнічні нормативи. 
Зазначена норма означає, що скорочення розміру санітарно-захисної зони можливе, коли після певних розрахунків та лабораторних досліджень буде встановлено, що відповідні показники не перевищують гігієнічні нормативи.
З наведеного можна дійти до висновку, що погодження (скорочення) розміру санітарно-захисної зони для об`єктів дослідження передбачено чинними нормативними актами за певних умов.
Підпунктом 5.9. пункту 5 Правил № 173 передбачено, що розміри санітарно-захисних зон для нових видів виробництв, підприємств та інших виробничих об`єктів з новими технологіями, а також зміна цих зон (збільшення чи зменшення згідно з пунктом 5.7) затверджуються Головою Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на підставі результатів проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи відповідних матеріалів.
ПрАТ «Укргазвидобуток» звертає увагу суду на те, що Звіт з оцінки впливу на довкілля містить висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 12.2- 18-4/10820 від 09.06.2021 з коригування розміру санітарно-захисної зони для майданчику розвідувальної свердловини № 29 Островерхівського ГКР Островерхівського ГКР ПрАТ Укргазвидобуток, територія Мереф`янської об`єднаної територіальної громади, Харківського району, Харківської області, затверджений головою Держпромспоживслужби Магалецькою В.В.
Цей Висновок дійсний на період буріння свердловини або до змін технології виробництва, що може призвести до зміни (збільшення) кількісних та якісних характеристик викидів шкідливих речовин в атмосферне повітря та акустичного впливу.
Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи оформлено на підставі державної санітарно-епідеміологічної експертизи, яка проведена комісією з питань встановлення та зміни розмірів санітарно-захисних зон ДУ Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва НАМНУ (протокол державної санітарно- епідеміологічної експертизи № 665 від 25.05.2021 року) (стор. 379-381 Звіту з ОВД).
Згідно цього Висновку, встановлення скоригованої СЗЗ від джерел об`єкту по румбам: північ – 500 м, північний схід – 500 м, схід – 500 м, південний схід – 300 м, південь – 500 м, південний захід – 500 м, захід – 500м, північний захід – 500 м не порушуватиме вимог ДСП № 173-96, ДСН № 46319. ДБН В.1.1-31:2013 «Захист територій, будинків і споруд від шуму», «Гранично допустимих концентрацій хімічних і біологічних речовин в атмосферному повітрі населених місць», затверджених наказом МОЗ № 52 від 14 січня 2020 року, зареєстрованим в Мін`юсті 10/02/2020 за № 156/34439, про що зазначено в параграфі 1.5.3.2.3 "Пропозиції щодо визначення розміру санітарно-захисної зони" на стор. 102 Звіті з ОВД.
Тобто СЗЗ відповідно до Порядку № 173 скоригована на час спорудження свердловини № 29 Островерхівського ГКР.
В свою чергу в період експлуатації газової свердловини 29 Островерхівського ГКР, відстань від майданчика проєктної свердловини до найближчої житлової забудови с. Верхня Озеряна буде становити 320 м., що відповідає встановленим законодавством санітарно-захисним зонам (параграф 1.5.3.4.3 "Пропозиції щодо визначення розміру санітарно-захисної зони" на стор. 118 Звіту з ОВД).
Таким чином, на переконання ПрАТ «Укргазвидобуток», ним при спорудженні свердловини № 29 вимоги санітарно-захисних зон, визначені Правилами № 173 дотримані.
Цей висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи є чинним, як на час прийняття Відповідачем рішення про видання спірного Висновку з оцінки впливу на довкілля, так і на час розгляду справи.
В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують скасування висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 12.2-18-4/10820 від 09.06.2021.
Щодо порушення законодавства в частині визначення розміру прибережно-захисної зони стверджує, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм здовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари – 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється (частина 2 статті 60 Земельного кодексу України, частина 2 статті 88 Водного кодексу України).
Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування.
В матеріалах справи відсутність доказів, які підтверджують наявність затвердженого проєкту землеустрою щодо створення (встановлення) безпосередньо водоохоронної зони ставка.
Аналізуючи ці норми права Третя особа робить висновок, що відсутність проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
На підтвердження своєї позиції Третя особа посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, сформований у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц.
У Звіті з ОВД на стр. 52, 140, 178 визначено, що ширина прибережної захисної смуги дотримана, адже дорога пролягає на відстані 35 метрів. Так, в параграфі 1.5.2 "Водне середовище" на стор. 52 Звіту з ОВД зазначено, що найближчий водний об`єкт (ставок) знаходиться в південному напрямку на відстані 390 м від бурового майданчику спорудження проектної свердловини, відносно майданчика розміщення траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення, знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 56 м, відносно розміщення проектної під`їзної дороги, знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 35 м. Відповідно до Водного кодексу України ширина прибережно- захисної смуги ставка (площею менше 3 га) становить 25 м.
В розділі 3.4 "Стан водного середовища" на стор. 140 Звіту з ОВД зазначено, що найближчий водний об`єкт (ставок) знаходиться в південному напрямку на відстані 390 м від бурового майданчику спорудження проектної свердловини, відносно майданчика розміщення траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення, знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 56 м, відносно розміщення проектної під`їзної дороги, знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 35 м . Відповідно до Водного кодексу України ширина прибережно- захисної смуги ставка (площею менше 3 га) становить 25 м.
На стор. 178 Звіту з ОВД зроблено висновок, що майданчики розміщення проектної свердловини і траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення розташовані поза межами прибережно-захисних смуг найближчих водних об`єктів.
Оскільки скиди будь-яких стоків за межі бурового майданчику не передбачаються, то замулення і забруднення водних об`єктів відсутнє. Забір води з поверхневих водних об`єктів або скидання до них будь яких стоків не планується.
Це підтверджується даними Публічної кадастрової карти України, на якій визначено, що розмір прибережної захисної смуги ставка становить 25 м. (сторінки 35, 343 Звіту з ОВД), оскільки, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» публічна кадастрова карта України має містити інформацію прообмеження, зокрема щодо розміру прибережних захисних смуг водних об`єктів. Отже із Звіту з ОВД вбачається, що ширина прибережної захисної смуги дотримана, адже найближчий водний об`єкт (ставок) знаходиться відносно майданчика розміщення траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення, в південно-західному напрямку, на відстані 56 м, відносно розміщення проєктної під`їзної дороги, в південно-західному напрямку, на відстані 35 м. від ставка. При цьому Публічною кадастровою картою України визначено розмір прибережної захисної смуги ставка становить 25 м.
За таких умов, вимоги прибережно-захисних смуг, визначені ст. 88 Водного кодексу України дотримані, про що Відповідач зазначив в Таблиці врахувань наданих зауважень та пропозицій громадськості, отриманих протягом строку громадського обговорення, яка є складовою Звіту про громадське обговорення планової діяльності.
Просив відмовити у задоволенні позову.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.
Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Як встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/22006/21 від 27.03.2023 р., що набрало законної сили 20.05.2025, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації, третя особа: ПрАТ "Укргазвидобуток" про визнання протиправним та скасування висновку з оцінки впливу на довкілля щодо спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої свердловини" № 03.02-20/032 від 3 вересня 2021 року, який опубліковано у Єдиному реєстрі оцінки впливу на довкілля 6 вересня 2021 року, 26 березня 2021 року на веб-сайті Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля оприлюднене повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля – “Спорудження розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводної сировини”. Кінцева мета планованої діяльності – спорудження розвідувальної свердловини для дорозвідки і видобування вуглеводнів. Роботи по провадженню планової діяльності буде здійснювати Товариство.
Також повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, були оприлюдненні Товариством у газетах “Харківський кур`єр” від 22 березня 2021 року та у газеті “ЕКОсвіт” від 22 березня 2021 року №12, розміщені на дошках “Офіційні оголошення”: “Я ¦ Мерефу” та “Я ¦ Озеряну”.
23 квітня 2021 року Департаментом на адресу третьої особи надіслані зауваження та пропозиції від АО “ЕКОБЕЗПЕКА” від 21 квітня 2021 року, ОСОБА_1 від 21 квітня 2021 року та ОСОБА_4 від 18 квітня 2021 року та від 22 квітня 2021 року до планової діяльності, обсягу досліджень та рівня деталізації інформації, що підлягає включенню до звіту з оцінки впливу на довкілля, усього на 87 аркушах.
Оголошення про початок громадського обговорювання Звіту з ОВД оприлюднені у газетах “Харківський кур`єр” від 12 липня 2021 року №55 та у газеті “ЕКОсвіт” від 12 липня 2021 року №27, розміщені на дошках “Офіційні оголошення”: “Я ¦ Мерефу” та “Я ¦ Озеряну”.
Звіт з ОВД “Спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводної сировини”, вид будівництва – нове будівництво, виконаний товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “ЕКОПРОМ”.
16 серпня 2021 року Департаментом за №03.02-21/032 складений Звіт про громадське обговорювання планованої діяльності щодо “Спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводної сировини”.
За результатами оцінки впливу на довкілля планової діяльності Товариства 03 вересня 2021 року Департаментом видано Висновок з ОВД №03.02-20/032, який опубліковано у Єдиному реєстрі оцінки впливу на довкілля 06 вересня 2021 року.
Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вважаючи цей Висновок з ОВД протиправним та таким, що прийнято без належного врахування результатів участі громадськості, позивач звернувсь до суду із цим позовом.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» від 23.05.2017 р. №2059-VIII (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлює правові та організаційні засади оцінки впливу на довкілля, спрямованої на запобігання шкоді довкіллю, забезпечення екологічної безпеки, охорони довкілля, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на довкілля, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Стаття 3 Закону №2059-VIII передбачає, що здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності (частина перша).
Відповідно пунктів 1, 3 частини третьої цієї статті друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, включає, зокрема, глибоке буріння, у тому числі геотермальне буріння, буріння з метою зберігання радіоактивних відходів, буріння з метою водопостачання (крім буріння з метою вивчення стійкості ґрунтів); видобування корисних копалин, крім корисних копалин місцевого значення, які видобуваються землевласниками чи землекористувачами в межах наданих їм земельних ділянок з відповідним цільовим використанням.
Сторонами у справі не заперечується, що планована діяльність Товариства із спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини на газ і конденсат, підземні споруди, а також підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої сировини підлягає оцінці впливу на довкілля.
За правилами статті 12 Закону №2059-VIII висновок з оцінки впливу на довкілля, інші рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади або органів місцевого самоврядування у процесі здійснення оцінки впливу на довкілля можуть бути оскаржені будь-якою фізичною чи юридичною особою в судовому порядку.
Порушення процедури здійснення оцінки впливу на довкілля, безпідставне та необґрунтоване неврахування чи неналежне врахування результатів участі громадськості, інші порушення законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля є підставами для скасування висновку з оцінки впливу на довкілля та рішення про провадження планованої діяльності в судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2059-VIII оцінка впливу на довкілля – це процедура, що передбачає: 1) підготовку суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля відповідно до статей 5, 6 та 14 цього Закону; 2) проведення громадського обговорення відповідно до статей 7, 8 та 14 цього Закону; 3) аналіз уповноваженим органом відповідно до статті 9 цього Закону інформації, наданої у звіті з оцінки впливу на довкілля, будь-якої додаткової інформації, яку надає суб`єкт господарювання, а також інформації, отриманої від громадськості під час громадського обговорення, під час здійснення процедури оцінки транскордонного впливу, іншої інформації; 4) надання уповноваженим органом мотивованого висновку з оцінки впливу на довкілля, що враховує результати аналізу, передбаченого пунктом 3 цієї частини; 5) врахування висновку з оцінки впливу на довкілля у рішенні про провадження планованої діяльності відповідно до статті 11 цього Закону.
Оцінка впливу на довкілля здійснюється з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з урахуванням стану довкілля в місці, де планується провадити плановану діяльність, екологічних ризиків і прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу (прямого та опосередкованого) на довкілля, у тому числі з урахуванням впливу наявних об`єктів, планованої діяльності та об`єктів, щодо яких отримано рішення про провадження планованої діяльності або розглядається питання про прийняття таких рішень (частина друга статті 2 Закону №2059-VIII).
Суб`єктами оцінки впливу на довкілля є суб`єкти господарювання, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, які є замовниками планованої діяльності і для цілей цього Закону прирівнюються до суб`єктів господарювання, уповноважений центральний орган, уповноважені територіальні органи, інші органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, громадськість, а у випадках, визначених статтею 14 цього Закону, – держава походження та зачеплена держава (частина третя статті 2 Закону №2059-VIII).
За правилами частини першої статті 5 Закону №2059-VIII суб`єкт господарювання інформує уповноважений територіальний орган про намір провадити плановану діяльність та оцінку її впливу на довкілля шляхом подання повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, у письмовій формі (на паперових носіях) та в електронному вигляді за місцем провадження такої діяльності. 
Повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, вноситься уповноваженим територіальним органом, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою цієї статті, – уповноваженим центральним органом до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля протягом трьох робочих днів з дня надходження (частина шоста статті 5 Закону №2059-VIII).
Протягом 20 робочих днів з дня офіційного оприлюднення повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, громадськість може надати уповноваженому територіальному органу, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою цієї статті, - уповноваженому центральному органу зауваження і пропозиції до планованої діяльності, обсягу досліджень та рівня деталізації інформації, що підлягає включенню до звіту з оцінки впливу на довкілля. У разі отримання зауважень і пропозицій громадськості відповідний уповноважений орган повідомляє про них суб`єкту господарювання у спосіб, відповідно до якого було подано повідомлення, та надає йому копії зауважень і пропозицій протягом трьох робочих днів з дня їх отримання (частина сьома статті 5 Закону №2059-VIII).
Як установлено частиною третьою статті 6 Закону №2059-VIII, суб`єкт господарювання подає звіт з оцінки впливу на довкілля та оголошення про початок громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля в письмовій формі на паперових носіях та в електронному вигляді (у тому числі через електронний кабінет Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля, інший електронний кабінет чи інформаційну систему, користувачами якої є уповноважений територіальний орган/уповноважений центральний орган та суб`єкт господарювання), а також визначену суб`єктом господарювання іншу додаткову інформацію, необхідну для розгляду звіту, за місцем провадження планованої діяльності уповноваженому територіальному органу, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноваженому центральному органу.
Протягом трьох робочих днів з дня отримання уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, – уповноважений центральний орган вносить звіт з оцінки впливу на довкілля до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля (частина п`ята статті 6 Закону №2059-VIII).
За правилами статті 7 Закону №2059-VIII громадське обговорення планованої діяльності після подання звіту з оцінки впливу на довкілля проводиться у формі громадських слухань та у формі надання письмових зауважень і пропозицій (частина п`ята цієї статті).
Громадське обговорення планованої діяльності після подання звіту з оцінки впливу на довкілля починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про початок громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля та надання громадськості доступу до звіту з оцінки впливу на довкілля для ознайомлення в порядку, визначеному статтею 4 цього Закону, і триває не менше 25 робочих днів і не більше 35 робочих днів. Усі пропозиції та зауваження громадськості, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду уповноваженим територіальним органом, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноваженим центральним органом. Пропозиції, надані після встановленого строку, не розглядаються. У разі ненадання зауважень та пропозицій протягом визначеного строку вважається, що зауваження та пропозиції відсутні (частина шоста статті 7 Закону №2059-VIII).
Уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, – уповноважений центральний орган забезпечує підготовку звіту про громадське обговорення. Невід`ємною частиною звіту про громадське обговорення є відомості про оприлюднення інформації в порядку, визначеному статтею 4 цього Закону, та підтвердження такого оприлюднення, перелік матеріалів, наданих на розгляд громадськості, протоколи громадських слухань, усі отримані письмові зауваження і пропозиції громадськості, а також таблиця із зазначенням інформації про повне врахування, часткове врахування або обґрунтоване відхилення отриманих під час громадського обговорення зауважень та пропозицій. Звіт про громадське обговорення вноситься до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля не пізніше строку, визначеного частиною сьомою статті 9 цього Закону. Вимоги до змісту та форми звіту про громадське обговорення встановлюються уповноваженим центральним органом (частина сьома статті 7 Закону №2059-VIII).
Згідно із частиною першою статті 8 Закону №2059-VIII уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган оприлюднює оголошення про початок громадського обговорення протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього звіту з оцінки впливу на довкілля. Оголошення про початок громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля оприлюднюється у спосіб та в порядку, визначені статтею 4 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2017 року №989 затверджено Порядок проведення громадських слухань у процесі оцінки впливу на довкілля, пунктом 8 якого передбачено, що кількість громадських слухань визначається суб`єктом господарювання з урахуванням масштабів очікуваного впливу, а також таких умов: якщо вплив планованої діяльності не поширюється за межі області, громадські слухання проводяться за місцем провадження планованої діяльності або в адміністративному центрі адміністративно-територіальної одиниці, яка може зазнати впливу планованої діяльності; якщо вплив планованої діяльності поширюється на дві та більше областей, але менше ніж на третину областей України, громадські слухання проводяться за місцем провадження планованої діяльності та в адміністративних центрах адміністративно-територіальних одиниць, які можуть зазнати впливу планованої діяльності, кожної з таких областей.
У відповідності до пункту 26 цього Порядку, розглядаючи звіт з оцінки впливу на довкілля та готуючи висновок з оцінки впливу на довкілля, уповноважений центральний орган або уповноважений територіальний орган розглядає, повністю враховує, частково враховує або обґрунтовано відхиляє усі зауваження і пропозиції, отримані в ході громадських слухань та протягом усього строку громадського обговорення. Уповноважений центральний орган або уповноважений територіальний орган складає таблицю із зазначенням інформації про повне врахування, часткове врахування або обґрунтоване відхилення отриманих під час громадського обговорення зауважень і пропозицій.
При цьому частиною першою статті 9 Закону №2059-VIII визначено, що уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган видає висновок з оцінки впливу на довкілля, яким виходячи з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності, зокрема величини та масштабів такого впливу (площа території та чисельність населення, які можуть зазнати впливу), характеру (у тому числі - транскордонного), інтенсивності і складності, ймовірності, очікуваного початку, тривалості, частоти і невідворотності впливу (включаючи прямий і будь-який опосередкований, побічний, кумулятивний, транскордонний, короткостроковий, середньостроковий та довгостроковий, постійний і тимчасовий, позитивний і негативний впливи), передбачених заходів, спрямованих на запобігання, відвернення, уникнення, зменшення, усунення впливу на довкілля, визначає допустимість чи обґрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності та визначає екологічні умови її провадження.
В описовій частині висновку з оцінки впливу на довкілля наводиться інформація про: 1) здійснену процедуру оцінки впливу на довкілля; 2) врахування звіту з оцінки впливу на довкілля; 3) враховані та відхилені зауваження та пропозиції, що надійшли під час громадського обговорення (частина четверта статті 9 Закону №2059-VIII).
Як убачається з матеріалів справи, в ході оцінки впливу на довкілля планової діяльності Товариства по спорудженню (влаштуванню) розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземних споруд, а також підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої сировини відповідачем було дотримано процедуру її здійснення та вимоги законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля, враховано результати участі громадськості в процедурі такої оцінки, визнаючи, при цьому, право Департаменту враховувати, частково враховувати або обґрунтовано відхиляли усі зауваження і пропозиції.
У позовній заяві позивач, як на обставину, що, на його думку, свідчить про недотримання при наданні оспорюваного Висновку з ОВД встановлених законодавством меж водоохоронних зон, вказував на здійснення будівництва дороги (проїзду/під`їзду) до місця спорудження розвідувальної свердловини в прибережно-захисній смузі водного об`єкта (ставка). Стверджував, що відсутність затвердженого проекту землеустрою щодо створення (встановлення) прибережної захисної смуги ставка не дає правової можливості вважати, що така межа (розмір) водоохоронної зони встановлюється автоматично згідно статті 88 ВК України. Для того, щоб мати можливість використовувати земельну ділянку в господарській діяльності, на якій ймовірно знаходиться прибережно-захисна смуга водойми, враховуючи крутизну схилу місцевості, межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
У ході розгляду справи встановлено, що найближчий водний об`єкт (ставок) знаходиться в південному напрямку на відстані 390 м від бурового майданчику спорудження проектної свердловини, відносно майданчика розміщення траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення, то знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 56 м, відносно розміщення проектної під`їзної дороги - в південно-західному напрямку на відстані 35 м. Отже, майданчики розміщення проектної свердловини і траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення розташовані поза межами прибережно-захисних смуг найближчих водних об`єктів, оскільки відповідно до ВК України ширина прибережно-захисної смуги ставка (площею менше 3 га) становить 25 м (сторінки 52, 140, 178 Звіту з ОВД).
При цьому суд зазначає, що предметом спору у цій справі є Висновок з ОВД, який оформлюється відповідно Закону №2059-VIII. Цим законом та прийнятим на його виконання Порядком передачі документації для надання висновку з оцінки впливу на довкілля та фінансування оцінки впливу на довкілля, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2017 року №1026 (далі - Порядок №1026), визначено перелік документів, необхідних для отримання Висновку з ОВД, та інформація, яка має бути зазначена в Звіті з ОВД, у якому описано технологічний процес, спрямований на запобігання та уникнення негативного впливу на довкілля.
Відсутність проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів не впливає на можливість здійснення ОВД та отримання Висновку з ОВД у разі відповідності планованої господарської діяльності вимогам законодавства. Наявності у суб`єкта господарювання законодавчо визначеного обов`язку здійснення дій по встановленню технічних параметрів водного об`єкта, виготовлення відповідних документів й подання їх при оцінці впливу планованої діяльності на довкілля як положення Закону №2059-VIII, так і Порядку №1026 не визначають.
За змістом статей 58 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм.
У відповідності до статей 60 ЗК України, 88 ВК України земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Таким чином, прибережна захисна смуга – частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Відповідно до пункту 1 Порядку №486 цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.
Пунктами 4, 5 Порядку №486 визначено, що у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 – 91 ВК України. Межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтверджувала висновки Верховного Суду України, викладені, зокрема, у постановах від 21 травня 2014 року у справі №6-16цс14, від 19 листопада 2014 року у справі №6-175цс14 і від 24 грудня 2014 року у справі №6-206цс14, про те, що існування прибережних захисних смуг визначеної ширини прямо передбачене нормами закону. Тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає її відсутність за наявності встановлених законом розмірів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц).
За відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги під час надання земельної ділянки необхідно керуватися нормативними розмірами прибережних захисних смуг, установленими статтею 88 ВК України, та орієнтовними розмірами і межами водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку №486 (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц).
Вказана правова позиція є послідовною та сталою, тобто відповідне правозастосування є передбачуваним як для органів державної влади та місцевого самоврядування, так і для фізичних і юридичних осіб.
Зі Звіту з ОВД вбачається, що ширина прибережної захисної смуги, визначена статтею 88 ВК України, дотримана, адже найближчий водний об`єкт (ставок) знаходиться відносно майданчика розміщення траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення, в південно- західному напрямку, на відстані 56 м, відносно розміщення проектної під`їзної дороги, в південно-західному напрямку, на відстані 35 м. від ставка, про що Департамент зазначив в Таблиці врахувань наданих зауважень та пропозицій громадськості, отриманих протягом строку громадського обговорення, яка є складовою Звіту про громадське обговорення планової діяльності. За даними Публічної кадастрової карти України розмір прибережної захисної смуги ставка становить 25 м. При цьому до оскаржуваного Висновку з ОВД в розділ “Екологічні умови провадження планової діяльності” була включена умова про забезпечення прокладання під`їзної дороги та технологічних трубопроводів підключення за межами прибережно-захисної смуги ставка, з урахуванням крутизни схилу місцевості (підпункт 1.2 на стор. 17 Висновку з ОВД).
Позивачем до справи не надано, а судом під час розгляду справи не добуто належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАС України доказів, які б спростовували наведені у Звіті з ОВД дані й достовірно свідчили про порушення чи недотримання встановленого законодавством порядку використання земель водного фонду України при прийнятті Департаментом оспорюваного Висновку з ОВД, через що суд дійшов висновку, що майданчики для розміщення проектної свердловини і траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення розташовані поза межами прибережно-захисних смуг найближчих водних об`єктів (ставка), а тому доводи позивача про невідповідність Висновку з ОВД вимогам водного законодавства України є безпідставиними.
Стосовно доводів щодо порушення законодавства в частині зменшення розміру СЗЗ в Звіті про громадське обговорювання суд виходить з такого.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173 затверджено Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (Правила №173), які є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами-громадянами інших держав. При вирішенні питань планування та забудови населених пунктів необхідно керуватися вимогами діючих будівельних норм і правил та інших інструктивно-методичних документів, узгоджених з Міністерством охорони здоров`я України, що використовуються для вказаних цілей.
Підпунктом 5.4. пункту 5 Правил визначено, що промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови СЗЗ.
СЗЗ слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд, в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів, скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів.
Територія СЗЗ не повинна розглядатись як резерв нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту об`єктів підприємства та розширення сельбищної території.
Згідно з підпунктом 6 підрозділу “Клас II” Правил СЗЗ у 500 м встановлюється для об`єктів буріння газових параметричних, пошуково-розвідувальних та експлуатаційних свердловин з використанням дизельних двигунів.
Відповідно до пункту 20 розділу XVII Правил №118 проєктування, розміщення і влаштування параметричних, пошукових, розвідувальних та експлуатаційних газових свердловин та експлуатаційних споруд повинно здійснюватись на відстані встановленої чинним законодавством СЗЗ, зокрема: з використанням дизельних двигунів - не менше 500 м від житлових будинків та громадських споруд населених пунктів за умов виконання усіх екологічних вимог чинного законодавства.
Підпунктом 5.7 пункту 5 Правил №173 визначено, що СЗЗ для підприємств та об`єктів, що проектуються з впровадженням нової технології або реконструюються, може бути збільшена при необхідності та належному техніко-економічному та гігієнічному обґрунтуванні, але не більше, ніж в 3 рази у випадках, визначених самим цим пунктом.
Розміри СЗЗ можуть бути зменшені, коли в результаті розрахунків та лабораторних досліджень, проведених для району розташування підприємств або іншого виробничого об`єкта, буде встановлено, що на межі житлової забудови та прирівняних до неї об`єктів концентрації шкідливих речовин у атмосферному повітрі, рівні шуму, вібрації, ультразвуку, електромагнітних та іонізуючих випромінювань, статичної електрики не перевищуватимуть гігієнічні нормативи.
За змістом підпункту 5.9 пункту 5 вказаних Правил розміри СЗЗ для нових видів виробництв, підприємств та інших виробничих об`єктів з новими технологіями, а також зміна цих зон (збільшення чи зменшення згідно з пунктом 5.7) затверджуються Головою Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на підставі результатів проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи відповідних матеріалів.
Отже, умовою для затвердження зміни СЗЗ за приписами Правил є результати проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи відповідних матеріалів. При цьому затвердження СЗЗ не відноситься до компетенції Департаменту як дозвільного органу у межах процедури з ОВД.
Згідно з пунктом 1 Тимчасового порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 жовтня 2000 року №247 (який був чинним на момент спірних правовідносин, далі – Порядок №247) державна санітарно-епідеміологічна експертиза - це вид професійної діяльності органів, установ і закладів державної санітарно-епідеміологічної служби, що полягає у комплексному вивченні об`єктів експертизи з метою виявлення можливих небезпечних факторів у цих об`єктах, установленні відповідності об`єктів експертизи вимогам санітарного законодавства, а в разі відсутності відповідних санітарних норм - в обґрунтуванні медичних вимог щодо безпеки об`єкта для здоров`я та життя людини.
Оскарження висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи проводиться в порядку, передбаченому статтею 43 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” (пункт 10 Порядку №247).
Як встановлено судом під час розгляду справи № 520/22006/21 Звіт з ОВД містить посилання на дійсний на період буріння свердловини або до змін технології виробництва, що може призвести до зміни (збільшення) кількісних та якісних характеристик викидів шкідливих речовин в атмосферне повітря та акустичного впливу, висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 09 червня 2021 року №12.2-18-4/10820 з коригування розміру СЗЗ для майданчику розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР Островерхівського ГКР Товариства, терирорія Мереф`янської об`єднаної територіальної громади, Харківського району, Харківської області, затверджений головою Держпромспоживслужби Магалецькою В.В.
Цей висновок оформлено на підставі державної санітарно-епідеміологічної експертизи, яка проведена комісією з питань встановлення та зміни розмірів санітарно-захисних зон ДУ “Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва НАМНУ” (протокол державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 25 травня 2021 року №665). Згідно протоколу комісія рекомендувала Держпродспоживслужбі погодити коригування розмірів СЗЗ для майданчику розвідувальної свердловини та встановити для цього об`єкту СЗЗ від джерел по румбах: північ – 500 м, північний схід – 500 м, схід – 500 м, південний схід – 300 м, південь – 500 м, південний захід – 500 м, захід – 500 м, північний захід – 500 м зі здійсненням обов`язкового моніторингу протягом усього періоду буріння свердловини забруднення атмосферного повітря спеціальними для об`єкту речовинами та шуму на межі скоригованої СЗЗ.
Також встановлено, що висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи був чинним, як на час прийняття відповідачем оспорюваного Висновку з ОВД, так і на час розгляду справи.
Водночас суд зазначає, що предметом спору у цій справі є Висновок з ОВД щодо спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої сировини від 03 вересня 2021 року №03.02-20/032.
Твердження позивача щодо порушення при наданні оспорюваного Висновку з ОВД законодавства в частині зменшення розміру СЗЗ фактично зводяться до незгоди із правомірністю висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 09 червня 2021 року №12.2-18-4/10820 з коригування розміру СЗЗ для майданчику розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР Островерхівського ГКР. Однак, цей висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи та, відповідно, законність коригування розміру СЗЗ не є предметом розгляду у цій справі й, як наслідок, не може бути оцінена судом у межах даного судового провадження.
До цього слід зазначити, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог. Цей принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, якою визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно, право особи звернутися до суду із самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог.
Так, підготовлений суб`єктом господарювання Звіт з ОВД, який аналізувався Департаментом та передував прийняттю рішення, ґрунтувався на чинному висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, затвердженому Головою Держпродспоживслужби, тобто документі дозвільного характеру, виданого уповноваженим на це владним суб`єктом.
Отже, обставини, які б свідчили наявність підстав для висновку про порушення відповідачем процедури здійснення оцінки впливу на довкілля планової діяльності Товариства та незаконності оскаржуваного Висновку з ОВД позивачем не наведено.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що спірний висновок є таким, що винесений в межах чинного законодавства України, через що відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява №65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (заява №63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.
Враховуючи вищезазначені положення, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову Громадської організації "Юристи за екологію" (вул. Пушкінська, буд. 28/9, оф. 24, м. Київ, 01024, код ЄДРПОУ 43885129) до Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 7 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 38634241), третя особа: Приватне акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУТОК" (вул. Євгена Чикаленка, буд. 7, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 25635581) про визнання протиправним та скасування висновку – відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 22.05.2026 р.

Суддя Бадюков Ю.В.