ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/57/26 Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Кравченка Є.Д.,
суддів: Осіпової О.О., Златіна С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо порушення строків розгляду інформаційного запиту від 09 грудня 2025 року;
- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо надання неточної, неповної та недостовірної інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 09 грудня 2025 року;
- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо відмови надати відповідь по суті запиту ОСОБА_1 від 09 грудня 2025 року, що міститься у листі від 02.01.2026;
- зобов`язати Міністерство юстиції України надати точну, повну та достовірну інформацію на інформаційний запит ОСОБА_1 від 09 грудня 2025 року.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідачем порушено строк розгляду запиту, не надано відповідь по суті запиту та надано неточну і неповну інформацію на її інформаційний запит від 09.12.025.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо надання ОСОБА_1 точної, повної та достовірної інформації на її інформаційний запит від 09.12.2025.
Зобов`язано Міністерство юстиції України надати ОСОБА_1 точну, повну та достовірну інформацію на її інформаційний запит від 09.12.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 09 лютого 2026 року у справі № 580/57/26 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апелянт вказав, що з урахуванням положень статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Мінюст не може володіти інформацією щодо якої зроблено запит позивачем про дати звернень Приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до інших органів державної виконавчої служби за період з 01.11.2025 по 31.11.2025, оскільки такою інформацією можуть володіти інші розпорядники інформації. Облік запитуваної інформації про дати звернень Приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до інших органів державної виконавчої служби за період з 01.11.2025 по 31.11.2025 у Мінюсті не здійснюється, відтак відповідач не зобов`язаний відповідно до своєї компетенції здійснювати такий облік.
Міністерство юстиції наголошувало, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Міністерство юстиції України зобов`язане отримати інформацію від усіх органів державної виконавчої служби (ДВС) та надати її позивачу. При цьому, довідкою Управління розгляду звернень та організації роботи Департаменту ДВС від 27.02.2026 № 3-20.3.2-26, облік інформації про звернення Приватного підприємства «Центр-монтажу-енерго» до інших органів ДВС (загальна кількість яких становить 502) у Міністерстві юстиції не здійснюється та не передбачений законодавством.
Крім того, апелянт наголосив на тому, що зобов`язання судом надати «точну, повну та достовірну інформацію» без конкретизації її обсягу фактично створює невизначений обов`язок зі збору інформації від 502 органів ДВС по всій території України.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2026 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без руху та встановлено скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
У строк визначений судом апелянт усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року, справу призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.12.2025 ОСОБА_1 звернулась до Міністерства юстиції України з інформаційним запитом, в якому просила надати точну, повну та достовірну інформацію щодо дати звернення приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до органів ДВС (усіх включно) за період з 01.11.2025 по 31.11.2025 та вказати ПІБ та посаду особи, якою розглянуто звернення.
Листом Міністерства юстиції України від 16.12.2025 №181075/К-29468/20.3.2 позивача повідомлено, що частиною четвертою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.
У зв`язку з тим, що надання відповіді на порушені питання у запиті потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, остаточну відповідь на запит буде надано додатково.
У подальшому, листом Міністерства юстиції України від 02.01.2026 №487/К-29468/20.3.2 позивача повідомлено, що за повідомленням Управління забезпечення документообігу та контролю Міністерства юстиції України, за період з 01.11.2025 по 31.11.2025, приватне підприємство «Центр-монтаж-енерго» 03.11.2025, 07.11.2025, 12.11.2025 зверталось до Міністерства юстиції України із зверненнями від 31.10.2025, 06.11.2025, 07.11.2025 та 10.11.2025 (таблиця додається).
З приводу порушеного питання щодо надання інформації про дати звернень приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до органів державної виконавчої служби (усіх включно) за період з 01.11.2025 по 31.11.2025 зазначено, що облік зазначеної інформації в Міністерстві юстиції України не здійснюється, відтак надати запитувану інформацію не виявляється можливим.
До вказаного листа додано таблицю із зазначенням такої інформації:
№ п/п 1, № документа 198207-33-25, Дата реєстрації - 12.11.2025, Вих. № кор. 705/2159/19, Дата кор-та 10.11.2025, Назва кор-та ПП «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО», ПІБ кор-та ОСОБА_4., Короткий зміст Клопотання у справі №705/2159/19 Провадження № 22-ц/4809/1674/25, Розглядає ОСОБА_2 ;
№ п/п 2, № документа 195621-33-25, Дата реєстрації - 07.11.2025, Вих. № кор. 520/11, Дата кор-та 07.11.2025, Назва кор-та ПП «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО», ПІБ кор-та павло Гончаренко, Короткий зміст Щодо виконання судового рішення та дій стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_1 чітко встановлено факт фактичного виконання судового рішення у справі №705/2159/19, а саме - поновлення ОСОБА_3 на посаді юрисконсульта Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго», Розглядає ОСОБА_2 ;
№ п/п 3, № документа 195019-33-25, Дата реєстрації - 07.11.2025, Вих. № кор. 705/2159/19, Дата кор-та 06.11.2025, Назва кор-та ПП «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО», ПІБ кор-та ОСОБА_4., Короткий зміст Заява про відмову від скарги у справі №705/2159/19, Розглядає ОСОБА_2 ;
№ п/п 4, № документа 191235-33-25, Дата реєстрації - 03.11.2025, Вих. № кор. 705/2159/19, Дата кор-та 31.10.2025, Назва кор-та ПП «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО», ПІБ кор-та ОСОБА_4 , Короткий зміст Позовна заява визнати протиправними дії Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Kиiв) у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1, Розглядає ОСОБА_2 .
Також, листом Міністерства юстиції України від 20.01.2026 №7942/К-29468/20.3.2 позивача повідомлено, що Управлінням забезпечення документообігу та контролю Міністерства юстиції України, як співвиконавцем зазначеного запиту, надано інформацію головному виконавцю, а саме Департаменту державної виконавчої служби, у вигляді таблиці, про надходження документів на адресу Міністерства юстиції України від Приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» у період з 01.11.2025 по 31.11.2025, а саме:
позовна заява приватного підприємства «Центр-Монтаж-енерго» до Черкаського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 про: «визнання протиправними дії Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Kиїв) у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 від 24 квітня 2025 року щодо винесення постанови від 09 жовтня 2025 року, якою визнано дії головного державного виконавця Паливоди О.П. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з ідентифікатором доступу 9ББДБ045ВГАД такими, що порушують низку норм Закону України «Про виконавче провадження», визнати її незаконною та скасувати зазначену постанову»;
заява приватного підприємства «Центр-Монтаж-енерго» до Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 про: «прийняття відмови від скарги Приватного підприємства «Центр-Монтаж-енерго» на дії/бездіяльність органу примусового виконання в частині оскарженні дій начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Лаптінова Віталія Вікторовича при винесенні постанови № 26/7.2-13 від 09.10.2025, скасування постанови №26/7.2-13 та закрити провадження»;
клопотання приватного підприємства «Центр-Монтаж-енерго» до Кропивницького апеляційного суду від 10.11.2025 про: «долучення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 24 квітня 2025 року № НОМЕР_2 (ідентифікатор для доступу 9ББДБ045ВГАД);
лист приватного підприємства «Центр-Монтаж-енерго» від 07.11.2025 № 520/11 щодо виконання судового рішення та дій стягувача.
Враховуючи викладене документи (позовна заява приватного підприємства «Центр-Монтаж-енерго» до Черкаського окружного адміністративного суду від 31.10.2025, заява приватного підприємства «Центр-Монтаж-енерго» до Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2025, клопотання приватного підприємства «Центр-Монтаж-енерго» до Кропивницького апеляційного суду від 10.11.2025), які надійшли до Міністерства юстиції України, були передані відповідно до компетенції до Департаменту державної виконавчої служби, оскільки зміст порушених питань стосувався оскарження дій посадових осіб органів державної виконавчої служби під час примусового виконання рішень.
Також зазначено, що облік запитуваної інформації про дати звернень приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до інших органів державної виконавчої служби за період з 01.11.2025 по 31.11.2025 в Міністерстві юстиції України не здійснюється, а відтак така інформація відсутня.
Вважаючи, що на запит від 09.12.2025 надана неточна, неповна та недостовірна інформація, позивач звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Міністерство юстиції України є головним органом у системі органів ДВС, тому, на переконання суду, за статусом та характером діяльності Мін`юст уповноважений зобов`язувати підпорядковані структурні підрозділи органів ДВС усіх рівнів на подання йому запитуваної позивачем інформації стосовно звернення приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до органів ДВС (усіх включно). У свою чергу, відповідач після отримання такої інформації від підпорядкованих підрозділів ДВС, на виконання вимог Закону №2939-VI, мав надати її позивачу, чого здійснено не було. Тому суд дійшов висновку, що відповідачем в порушення ч.3 ст.22 Закону №2939-VI допущено бездіяльність щодо надання позивачу повної та достовірної інформації на її інформаційний запит від 09.12.2025.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч.ч.1-2 ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовані Законом України від 2 жовтня 1992 року №2657-XІІ «Про інформацію» (далі Закон №2657-XІІ), Законом України від 13 січня 2011 року №2939-VІ «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон №2939-VІ) та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із наданим у Законі № 2657-ХІІ визначенням, інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Частина 1 ст.3 Закону №2657-XІІ встановлює право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє (п.1,2 ч.1 ст.3 Закону №2939-VІ).
Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації згідно із ч.1 ст.12 Закону №2939-VІ є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
За змістом наведених норм, можна виділити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.
Одним із способів доступу до інформації відповідно до п.2 ч.2 ст.5 Закону №2939-VI є надання її за запитами на інформацію.
Згідно із ч.1 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
На підставі ч.2 ст.19 Закону №2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Пунктом 6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Частиною 1 ст.3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Закон №2939-VI передбачає, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, установлених законом. Водночас, вказаним Законом визначено випадки обмеження доступу до інформації.
Так, статтею 6 Закону №2939-VІ передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.
Обмеження доступу до інформації відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2939-VІ здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно ч.4 ст.6 Закону №2939-VІ інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.
Статтями 7, 8, 9 Закону №2939-VІ визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.
Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:
1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;
2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.
Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.
Частиною 1 ст.22 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії (інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Пунктом 3 ч.4 статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Як встановлено судом першої інстанції, 09.12.2025 позивач звернулась до Міністерства юстиції України з інформаційним запитом, в якому просила надати точну, повну та достовірну інформацію щодо дати звернення приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до органів ДВС (усіх включно) за період з 01.11.2025 по 31.11.2025 та вказати ПІБ та посаду особи, якою розглянуто звернення.
Листом Міністерства юстиції України від 16.12.2025 №181075/К-29468/20.3.2 позивача повідомлено, що частиною 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.
У зв`язку з тим, що надання відповіді на порушені питання у запиті потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, остаточну відповідь на запит буде надано додатково.
У подальшому, листом Міністерства юстиції України від 02.01.2026 №487/К-29468/20.3.2 позивача повідомлено, що за повідомленням Управління забезпечення документообігу та контролю Міністерства юстиції України, за період з 01.11.2025 по 31.11.2025, приватне підприємство «Центр-монтаж-енерго» 03.11.2025, 07.11.2025, 12.11.2025 зверталось до Міністерства юстиції України із зверненнями від 31.10.2025, 06.11.2025, 07.11.2025 та 10.11.2025.
Відтак, відповідачем дотримано процедури продовження строку надання інформації та у подальшому, надано її позивачу листом від 02.01.2026, тобто в межах 20 робочих днів з часу отримання запиту.
Отже, позовна вимога, визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо порушення строків розгляду інформаційного запиту від 09 грудня 2025 року є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на чинне нормативно-правове регулювання, зокрема приписи частини четвертої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яких було дотримано відповідачем по справі. 
Щодо повноти та суті наданої інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 суд зазначає, що позивач просила надати інформацію щодо дати звернення приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до органів ДВС (усіх включно) за період з 01.11.2025 по 31.11.2025 та вказати ПІБ та посаду особи, якою розглянуто звернення.
Як встановлено судом першої інстанції, зміст листа від 02.01.2026 №487/К-29468/20.3.2 та відзиву на позовну заяву свідчать, що позивачу надана інформація лише про факти звернення ПП «Центр-монтаж-енерго» до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.
Так, листом Міністерства юстиції України від 02.01.2026 №487/К-29468/20.3.2 позивача повідомлено, що за повідомленням Управління забезпечення документообігу та контролю Міністерства юстиції України, за період з 01.11.2025 по 31.11.2025, приватне підприємство «Центр-монтаж-енерго» 03.11.2025, 07.11.2025, 12.11.2025 зверталось до Міністерства юстиції України із зверненнями від 31.10.2025, 06.11.2025, 07.11.2025 та 10.11.2025, опис яких викладений у доданій до листа таблиці.
Також, листом Міністерства юстиції України від 20.01.2026 №7942/К-29468/20.3.2 позивача повідомлено, що Управлінням забезпечення документообігу та контролю Міністерства юстиції України, як співвиконавцем зазначеного запиту, надано інформацію головному виконавцю, а саме Департаменту державної виконавчої служби, у вигляді таблиці, про надходження документів на адресу Міністерства юстиції України від Приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» у період з 01.11.2025 по 31.11.2025. 
З приводу надання інформації про дати звернень приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до органів державної виконавчої служби (усіх включно) за період з 01.11.2025 по 31.11.2025 вказано, що облік зазначеної інформації в Міністерстві юстиції України не здійснюється, відтак надати запитувану інформацію не виявляється можливим.
Щодо вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Згідно з абз.2 п.1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року №228, Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства та державну політику у сфері запобігання неплатоспроможності боржників, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених; у сфері міжнародного правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах; у сфері захисту інтересів України в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, координації виконання його рішень, а також інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції.
Отже, Міністерство юстиції України є головним органом у системі органів ДВС.
Щодо посилання апелянта на ту обставину, що у відповідності до положень статті 22 Закону №2939-VІ Мінюст не може володіти інформацією щодо якої зроблено запит ОСОБА_1 , оскільки такою інформацією можуть володіти інші розпорядники інформації, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 № 512/5, органами державної виконавчої служби є:
Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;
відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;
управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);
відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;
відділи державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).
Апелянт наголошував на тому, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є структурними підрозділами Мінюсту, а решта перелічених органів державної виконавчої служби є структурними підрозділами відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, що зумовлює відсутність інформації у Міністерстві юстиції.
Колегія суддів зазначає, що зазначена Інструкція з організації примусового виконання рішень, визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (виконавчих документів) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, однак не унормовує адміністративне підпорядкування органів державної виконавчої служби стосовно порядку надання інформації, зокрема у відповідь на запит про публічну інформацію.
Разом з тим, наказом Міністерства юстиції України від 15 лютого 2017 року № 388/5 затверджено Порядок розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління (далі - Порядок № 388/5).
Пунктом 1, 2 розділу І Порядку №388/5 обумовлено, що цей Порядок визначає: процедуру розгляду звернень громадян, запитів на отримання публічної інформації у разі, якщо суб`єкт відносин у сфері доступу - запитувач інформації є фізичною особою або громадським об`єднанням без статусу юридичної особи (далі - запити на отримання публічної інформації); здійснення контролю за дотриманням строків їх розгляду; основні вимоги до організації і проведення особистого прийому громадян; загальні засади ведення діловодства за зверненнями громадян та запитами на отримання публічної інформації у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління (далі - органи і установи юстиції).
Цей Порядок розроблено відповідно до статті 40 Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», Указу Президента України від 07 лютого 2008 року № 109 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування», постанов Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 348 «Про затвердження Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації», від 24 вересня 2008 року № 858 «Про затвердження Класифікатора звернень громадян» та від 24 червня 2009 року № 630 «Про затвердження Методики оцінювання рівня організації роботи із зверненнями громадян в органах виконавчої влади», інших нормативно-правових актів з питань звернень громадян.
Згідно із пунктом12 Розділу ІІ Порядку №388/5 якщо питання, порушені в одержаному зверненні, запиті на отримання публічної інформації, не належать до компетенції Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції, звернення, запит на отримання публічної інформації в термін не більше п`яти днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється особі, яка подала звернення, запит на отримання публічної інформації. У разі якщо звернення, запит на отримання публічної інформації не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення, воно (він) в той самий термін повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями. 
Аналогічні приписи викладені у частині 3 статті 22 Закону №2939-VІ, де зазначено про те, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення запиту про надання публічної інформацію для розгляду уповноваженому на вирішення питання заявника органу і повідомлення про такі дії позивача.
Вказане спростовує твердження апелянта стосовно того, що Мінюст не може володіти інформацією щодо якої зроблено запит ОСОБА_1 , оскільки у разі, якщо такою інформацією володіють інші розпорядники інформації, відповідач зобов`язаний був направити запит за належністю.
Разом з тим, нормами Порядку № 388/5 обумовлено, що виконання звернень, запитів на отримання публічної інформації забезпечують посадові особи, зазначені у резолюції керівництва Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції, а також працівники, яким безпосередньо доручено їх виконання.
Звернення громадян, запити на отримання публічної інформації, виконавцями яких є декілька структурних підрозділів, передаються посадовій особі, визначеній у резолюції першою (далі - головний виконавець), для організації роботи співвиконавців, передання у разі необхідності їм копій, визначення строків подання ними пропозицій, підготовки спільного проекту відповіді тощо.
Співвиконавці зобов`язані подавати пропозиції головному виконавцю протягом першої половини строку, відведеного на виконання завдання (п.4 Розділу ІІІ Порядку № 388/5).
Тому, на переконання суду, за статусом та характером діяльності Мін`юст уповноважений зобов`язувати підпорядковані структурні підрозділи органів ДВС усіх рівнів на подання йому запитуваної позивачем інформації стосовно звернення приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до органів ДВС (усіх включно).
У свою чергу, відповідач після отримання такої інформації від підпорядкованих підрозділів ДВС, на виконання вимог Закону №2939-VI, мав надати її позивачу, чого здійснено не було.
У листах Міністерства юстиції України, за підписом директора Департаменту державної виконавчої служби від 02.01.2026 та від 20.01.2026 не міститься відповіді на всі питання заявника, відсутня інформація про усі звернення приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до органів ДВС (усіх включно).
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем в порушення ч.3 ст.22 Закону №2939-VI допущено бездіяльність щодо надання позивачу повної та достовірної інформації на її інформаційний запит від 09.12.2025, що порушенням права на отримання повної інформації на запит позивача.
Колегія суддів вважає обґрунтованими вказані висновки суду першої інстанції та погоджується з обраним судом способом захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу точну, повну та достовірну інформацію на її інформаційний запит від 09.12.2025.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Щодо посилання апелянта на ту обставину, що зобов`язання судом надати «точну, повну та достовірну інформацію» без конкретизації її обсягу фактично створює невизначений обов`язок зі збору інформації від 502 органів ДВС по всій території України, колегія суддів зазначає, що відповідач у відповідності до приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації» зобов`язаний надати достовірну, точну та повну інформацію запитувану у інформаційному запиті. Зокрема, відповідач має обов`язок щодо надання вичерпної інформації саме щодо дати звернення Приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» до органів ДВС (усіх включно) за період з 01.11.2025 по 31.11.2025 та вказати ПІБ посадову особу, якою розглянуто звернення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 580/57/26 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко 

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін