ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

справа №260/3202/25
адміністративне провадження № К/990/6912/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О. О.,
суддів: Васильєвої І. А., Яковенка М. М.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2026 року (ухвалену складі колегії суддів: головуючого судді Кузьмича С. М., суддів Курильця А. Р., Мікули О. І.) у справі №260/3202/25
УСТАНОВИВ: 
І. Рух справи
До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулося Головного управління ДПС у Закарпатській області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з відповідача податковий борг у розмірі 1 237 925,33 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за відповідачем обліковується податковий борг, який виник у зв`язку з несплатою у встановлений законом строк: 
- грошових зобов`язань, що були самостійно визначені платником податків у відповідних податкових деклараціях; 
- грошових зобов`язань, що були визначені контролюючим органом у відповідних податкових повідомленнях-рішеннях;
- пені.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 30 вересня 2025 року задовольнив позовні вимоги.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 260/3202/25 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено.
Стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 1 237 925,33 грн (один мільйон двісті тридцять сім тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень тридцять три копійки), в т.ч. пеня 668,81 грн, по платежах: 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 497 093,21 грн (в т.ч. пеня - 46,82 грн), 11011001 «Військовий збір, що сплачується за результатом річного декларування» у розмірі 50 333,90 грн (в т.ч. пеня - 309,67 грн), 11010100 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п» у розмірі 690 498,22 грн (у т.ч. пеня - 312,32 грн).
Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 28 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №260/3202/25.
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
Не погодившись з додатковою постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норми процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до направити до Восьмого апеляційного адміністративного суду для вирішення питання про розподіл судових витрат.
У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) як на підставу касаційного оскарження, а також указує на порушення судами норм процесуального права.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначив, що під час її ухвалення додаткової постанови у суду апеляційної інстанції були відсутні матеріали справи, а також судове засідання 28 січня 2026 року не проведено в режимі відеоконференції з учасниками справи.
Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2026 року відкрито касаційне провадження.
Позивач правом на подання відзиву не скористався, що не перешкоджає подальшому розгляду.
Ухвалою Верховного Суду призначено справу №260/3202/25 до розгляду у порядку письмового провадження з 22 квітня 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду 11 травня 2026 року призначено справу №260/3202/25 до касаційного розгляду в судовому засіданні на 19 травня 2026 року об 11 годині 00 хвилин.
14 травня 2026 року від представника відповідача надійшла заява, у якій заявник просить здійснювати касаційний розгляд справи №260/3202/25 у відсутність відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу) та його представника.
Від позивача заяв, клопотань не надходило.
Учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не прибули у судове засідання, тому касаційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції зазначив, що позов у цій справі задоволено повністю і вимоги відповідача не задоволено, тому відсутні підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, здійсненого відповідачем під час апеляційного розгляду справи.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 132 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною другою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина четверта статті 139 КАС України).
Частина п`ята статті 139 КАС України передбачає, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (частина шоста статті 139 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу (частина четверта статті 252 КАС України).
Згідно з частиною 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до вимог частини 3, статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку розподілу судових витрат та судового збору» №4508-IX від 18.06.2025, тобто станом на дату ухвалення оскарженого рішення).
У цій справі суд першої інстанції, який задовольнив позовні вимоги, зазначив, що під час розгляду справи було встановлено наявність податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями, який відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив у добровільному порядку. При цьому суд акцентував увагу, що контролюючий орган дотримався процедури визначення податкового зобов`язання відповідача та повідомлення останнього про наявність податкового боргу. 
Восьмий апеляційний адміністративний суд своєю постановою скасував вказане рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким позов задовольнив.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду щодо наявності у відповідача податкового боргу та обґрунтованості позовних вимог. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що заявлена до стягнення сума податкового боргу у встановлені законодавством строки до бюджету не сплачена, а наявність податкового боргу підтверджується матеріалами справи.
Водночас підставою для скасування рішення суду першої інстанції стало порушення норм процесуального права. Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки заявлена до стягнення сума перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже спір не міг бути розглянутий за правилами спрощеного позовного провадження.
У межах цієї справи відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення. Предметом цієї заяви було вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції у вигляді витрат на правничу допомогу.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що за результатом розгляду справи в суді апеляційної інстанції скасовано та прийняте нове рішення, яким позов задоволено, а саме стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг в повному розмірі, як зазначено в позовних вимогах.
Тому суд апеляційної інстанції, ураховуючи, що позов задоволено повністю і вимоги відповідача не задоволено, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу здійсненого відповідачем під час апеляційного розгляду справи.
Касаційна скарга у цій справі стосується двох аспектів: 
1) дотримання порядку розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення (у такому ж порядку як розглянуто рішення по суті спору - з повідомленням учасників справи та за участю учасників справи в режимі відеоконференції); 
2) розгляду заяви судом апеляційної інстанції без наявності матеріалів справи у суду апеляційної інстанції (ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Закарпатській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №260/3202/25, витребувано із Закарпатського окружного адміністративного суду матеріали справи №260/3202/25).
Щодо порядку прийняття рішення, ухваленого за результатами розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення, Суд зазначає таке.
У справі, що розглядається, після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови за результатами розгляду справи по суті відповідач подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у вигляді правничої допомоги. 
За його твердженням, обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу.
Представник відповідача зазначає, що у додатковій постанові вказано, що учасники справи у судове засідання 28 січня 2023 року не з`явилися, про дату і час судового засідання повідомлені належним чином, та розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення проведено за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Також звертає увагу, що ухвалами апеляційного суду від 03 грудня 2025 року та від 11 грудня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в режимі відеоконференції, проте 28 січня 2026 року (під час винесення додаткової постанови) апеляційний суд не вийшов на відеозв`язок зі сторонами, що спростовує той факт, що учасники справи не з`явилися у судове засідання, оскільки таке засідання повинно б було проведено в режимі відеоконференції.
Як було зазначено вище, за приписами статті 252 КАС України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції здійснювався у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Відповідно до матеріалів справи після отримання заяви про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції повістками - повідомленнями від 08 січня 2026 року повідомив учасників справи про розгляд заяви 28 січня 2026 року о 13 годині у приміщенні суду за відповідною адресою.
Доставка повісток - повідомлень підтверджується довідками про доставку електронного листа від 08 січня 2026 року.
28 січня 2026 року судом апеляційної інстанції ухвалено додаткову постанову у відкритому судовому засіданні, у якій суд зазначив, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Щодо доводів представника відповідача, що суд апеляційної інстанції не забезпечив участь сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції слід зазначити, натомість під час перегляду в суді апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції відповідними ухвалами було вирішено розгляд справи здійснювати в режимі відеоконференції.
Верховний Суд звертає увагу, що ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року, від 11 грудня 2025 року:
Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Закарпатській області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено.
Розгляд апеляційної скарги призначений на 17 грудня 2025 року о 13:00 годині вирішено провести у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1., представника Головного управління ДПС у Закарпатській області за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Так, судовий розгляд в режимі відеоконференції призначався судом апеляційної інстанції на 17 грудня 2025 року.
Слід зауважити, що скаржник не наводить жодних обставин і не надає доказів, які б перешкоджали після отримання повістки - повідомлення звернутись із заявою про проведення судового засідання саме в режимі відеоконференції.
Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції у цьому випадку не допущено порушень норм процесуального права, які б свідчили про наявність підстав для скасування додаткової постанови.
Щодо розгляду заяви судом апеляційної інстанції без наявності матеріалів справи у суду апеляційної інстанції.
Представник відповідача звертає увагу Суду, що ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2026 року, у тому числі, витребувано матеріали адміністративної справи. 
Постановою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задоволено. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №260/3202/25 скасовано. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у цій справі залишено в силі.
Заява про ухвалення додаткового рішення подана через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему.
Відповідно до частини 9 статті 18 КАС України суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Між цим, ухвалюючи додаткову постанову суд виходив виключно з того, що відсутні підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу здійсненого відповідачем під час апеляційного розгляду справи, враховуючи те, що позов задоволено повністю і вимоги відповідача не задоволено.
За наведеного вище, Верховний Суд не встановив порушень судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які б свідчили про наявність підстав для скасування додаткової постанови суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
За результатами касаційного перегляду розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
2. Додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2026 року у справі №260/3202/25 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Шишов
Судді І. А. Васильєва
М. М. Яковенко