справа № 752/26392/24 головуючий у суді І інстанції Мазур Ю.Ю.
провадження № 22-ц/824/5700/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 травня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на протокольну ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви у цивільній справі за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Національний природний парк «Голосіївський», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, - 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року заступник керівника Київської міської прокуратури
в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні
та розпорядженні земельною ділянкою.
У березні 2025 року представник ОСОБА_1 , адвокат Горбенко А.О. звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до Київської міської ради, Національного природного парку «Голосіївський» про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення речових прав на земельну ділянку.
Протокольною ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ч. 1 ст. 260 ЦПК України та прийняв рішення, яке не передбачено процесуальним законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції встановив, що зустрічні позовні вимоги не є взаємопов`язаними з первісними позовними вимогами, а задоволення зустрічних позовних вимог не виключить повністю або частково задоволення первісних позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Право кожного звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права, свобод чи інтересів передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом,
якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним,
зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).
Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох
сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту
їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих
і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.
Суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємний зв`язок, як умова для прийняття зустрічного позову, має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин
і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти. Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави,
або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем.
При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача
до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог
позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного
позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного
позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Враховуючи викладене, для прийняття зустрічного позову до спільного
розгляду з первісним позовом необхідною є перевірка та встановлення тотожності усіх необхідних трьох ознак, а саме: суб`єктного складу, предмета спору, а також підстав, з яких відповідний позов заявлено.
У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх
розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин
або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного
позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача)».
Звертаючись до суду з первісним позовом про усунення перешкод
у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом припинення володіння, зобов`язання вчинити певні дії, заступник керівника Київської
міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради,
як на підставу своїх вимог посилався на порушення відповідачем прав Київської міської ради, як власника земельної ділянки. Тобто вимоги первісного позову виникли з питання усунення перешкод у реалізації права власності шляхом знесення самочинного будівництва.
У зустрічній позовній заяві представник ОСОБА_1 , адвокат Горбенко А.О. заявляла вимоги щодо визнання незаконною та скасування державної
реєстрації земельної ділянки, припинення речових прав на земельну ділянку, тобтопри його розгляді мають бути встановлені обставини, пов`язані
з державною реєстрацією земельної ділянки в Державному земельному
кадастрі. Відповідачем за первісним позовом не оспорюється право
власності Київської міської ради на цю земельну ділянку, лише право
постійного користування спірною земельною ділянкою Національним
природним парком «Голосіївський».
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанцій, що задоволення зустрічного позову повністю або частково
не виключить можливість задоволення первісного позову, оскільки власником земельної ділянки залишиться Київська міська рада, належність спірної земельної ділянки до земель комунальної власності визначається законом
і не залежить від факту реєстрації земельної ділянки у Державному
земельному кадастрі.
Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви представника
ОСОБА_1 , адвоката Горбенко А.О., суд першої інстанції, правильно виходив із того, що первісний і зустрічний позови виникли не з одних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом.
Крім того, первісний та зустрічний позови відрізняються предметом доказування, під час розгляду зазначених вище вимог необхідно встановлювати різні фактичні обставини.
Суд першої інстанцій врахував правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19), де вказано, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів), а тому дійшов правильного висновку, що відповідач має право подати зустрічний позов саме до позивача за первісним позовом для їх спільного розгляду, а не до третьої особи.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв відповідно
до положень статей 193, 194 ЦПК України, тому право заявника на судовий
захист ніяк не порушене.
Повернення зустрічного позову не позбавляє особу права пред`явити даний позов у загальному порядку, а тому ухвала суду першої інстанції, яку оскаржує ОСОБА_1 не є обмеженням його доступу до правосуддя.
Отже, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку, що первісний
та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, виникли з різних
правовідносин і їхній сумісний розгляд є недоцільним та затягне розгляд
справи, а суб`єктний склад не є тотожним.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають. 
Аналогічна позиція викладене у постанові Верховного Cуду від 15 квітня 2025 року у справі № 752/8409/24.
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи ґрунтуються на наявних у справі доказах, зроблені з дотриманням норм процесуального права та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Протокольну ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.