Справа № 761/4639/23
Провадження №1-кп/761/1795/2026 

В И Р О К 
іменем України

06 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 42022000000000401 від 30.03.2022 за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  уродженця м. Маріуполя, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1; ч. 1 ст. 258-3 КК України, 
в с т а н о в и в:

ОСОБА_8 , будучи громадянином України, добровільно зайняв посаду «начальника Центрального відділення міста Маріуполя Центрального республіканського банку ДНР», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Донецької області, а також став учасником терористичної організації «Донецька народна республіка, за наступних обставин.
Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).
До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24 серпня 1991 року змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24 грудня 1991 року змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.
Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.
Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.
Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.
Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права. 
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України. 
Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. 
Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. 
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, які визначають основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії РФ на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала в 2014 році анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.
Порушуючи норми міжнародного гуманітарного права, представники вищого військово-політичного керівництва Російської Федерації (далі - РФ), а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п.1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ про повномасштабне вторгнення підрозділів збройних сил РФ на територію України.
Відповідно до статті 1 Резолюції 3314 Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року «Використання збройної сили державою першою в порушення Статуту є prima facie свідченням акту агресії».
Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.
Так, постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.
06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.
11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.
Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.
17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».
18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21 березня 2014 року - Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.
21 березня 2014 року прийнятий Закон РФ № 6-ФКЗ (т. 4 а. 175-214), яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).
11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.
Надалі, продовжуючи підривну діяльність проти України, РФ утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади РФ, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією.
Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.
Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.
Реакцією на такі дії Російської Федерації, стало прийняття Верховною Радою України 21 квітня 2015 року постанови № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України. 
Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.
В подальшому, з листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.
Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.
З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України. 
Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.
15.02.2022 Державна дума Російської Федерації (ДД РФ) проголосувала за постанову про звернення до президента Росії про визнання незалежності так званих «ДНР» та «ЛНР». Парламентарі ДД РФ ствердили що таке визнання створить підстави для забезпечення гарантій безпеки та захисту їхніх народів від зовнішніх загроз та реалізації політики геноциду щодо жителів республік, а також для зміцнення міжнародного миру та регіональної стабільності відповідно до цілей та принципів Статуту ООН та покладе початок процесу міжнародного визнання обох держав». 
18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України. 19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.
21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.
Так, за результатами розгляду звернення ДД РФ Президентом Російської Федерації було підписано відповідні укази № 71 та № 72 від 21.02.2022 про визнання незалежності Луганської та Донецької народних республік, визнання їх в якості суверенних та незалежних держав.
Того ж дня, 21.02.2022 було підготовлено та підписано договори про дружбу та взаємодопомогу між Російською Федерацією та протиправно визнаними «ДНР»/«ЛНР». 22.02.2022 вказані договори були ратифіковані ДД РФ та керівниками самопроголошених «ЛНР» та «ДНР».
22.02.2022 Рада Федерації Федеральних зборів РФ, за результатами розгляду звернення Президента РФ ОСОБА_9 , прийняла постанову № 35-СФ якою надано дозвіл на використання Президентом РФ Збройних сил РФ за межами території Російської Федерації, а також повноваження Президенту РФ на визначення загальної кількості формувань ЗС РФ, райони їх дій, поставлені перед ними завдання строки їх перебування за межами території РФ.
24.02.2022 об 04 год. 30 хв. Президент РФ ОСОБА_9 розпочав екстрене звернення до жителів РФ на російському національному телеканалі «Россия-24» та, серед іншого, повідомив наступне «Відповідно до ст. 51 Статуту ООН, із санкції Ради Федерації мною прийнято рішення про проведення спеціальної військової операції Ми будемо прагнути демілітаризації та денацифікації України. До наших планів не входить окупація України».
Разом з тим, стаття 51 Статуту ООН визначає наступне: «Даний Статут жодним чином не зачіпає невід`ємного права на індивідуальну або колективну самооборону, якщо відбудеться збройний напад на Члена Організації, доти, поки Рада Безпеки не вдасться до заходів, необхідних для підтримки міжнародного миру й безпеки. Дії, вжиті Членами Організації при здійсненні цього права на самооборону, мають бути негайно повідомлені Раді Безпеки й жодним чином не повинні зачіпати повноважень і відповідальності Ради Безпеки, відповідно до цього Статуту, відносно вжиття в будь-який час таких дій, які вона вважатиме за необхідні для підтримки міжнародного миру й безпеки».
Таким чином, Президент РФ, використовуючи положення статті 51 Статуту ООН як правову підставу, здійснюючи підміну юридичних понять, намагаючись придати своєму протиправному рішенню проведення «спецоперації на території України» ознак законного та необхідного для самооборони РФ, із задіянням Збройних сил РФ розпочав відкриту агресію проти суверенної України.
Відповідно до повідомлення Генерального штабу Збройних Сил України 24 лютого, о 5.00 збройні сили Російської Федерації розпочали інтенсивні обстріли підрозділів ЗСУ та ДПСУ на сході України, а також нанесли ракетно-бомбові удари по аеродромах в містах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , а також по військових об`єктах Збройних Сил України. В той же час, підрозділами ЗС РФ розпочато артилерійські обстріли території та населених пунктів України вздовж державного кордону.
Таким чином, у період з 5 години 24 лютого 2022 року до теперішнього часу (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.
Тобто, з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу дії Російської Федерації проти України підпадають під пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314 Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії рф проти України.
Починаючи з 20 травня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) збройні формування Російської Федерації, а також терористичних організацій «ЛНР»/«ДНР», вторглися на територію Маріупольського району Донецької області, в т.ч. в м. Маріуполь, та встановили контроль над нею, у тому числі через незаконно створені окупаційні адміністрації.
Тобто, відповідно до ст. 42 Гаазького положення від 18 жовтня 1907 року, територія Маріупольського району Донецької області є окупованою, оскільки фактично перебуває під владою збройних сил РФ.
У світлі положень IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол 1) від 8 червня 1977 року одним із наслідків збройної агресії російської федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України.
Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Агресія проти України» A/RES/ES-11/1 від 2 березня 2022 року визнається, що росія вчинила агресію проти України, порушивши базові норми ООН, і від російської федерації вимагається припинити збройну агресію проти України, включаючи також деокупацію Криму та Донбасу, негайно, повністю та безумовно вивести всі свої збройні сили з території України в межах її міжнародно визнаних кордонів.
Рішенням Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй від 16 березня 2022 року на найвищому юридичному рівні констатовано факт вторгнення російської федерації на територію України.
Відповідно до п.7 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ затверджено Законом України 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"».
Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ затверджено Законом України 2119-IX від 18.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"».
Указом Президента України № 259/2022 від 22.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ затверджено Законом України 2212-IX від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"».
Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Вказаний Указ затверджено Законом України 2263-IX від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"».
Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Вказаний Указ затверджено Законом України 2500-IX від 18.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"».
Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Вказаний Указ затверджено Законом України 2738-IX від 16.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"».
Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі
ОСОБА_8 .
Однак, у порушення наведених актів національного та міжнародного законодавства громадянин України ОСОБА_8 добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.
Так, починаючи з 20 травня 2022 року до цього часу Російською Федерацією тимчасово окуповано територію міста Маріуполь Донецької області.
Так, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 Маріупольська міська територіальна громада віднесена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).
В свою чергу, починаючи з 20.05.2022 місто Маріуполь Донецької області перебуває під контролем окупаційних військ Російської Федерації та незаконних збройних формувань т.зв. «ЛНР» та «ДНР».
Представниками РФ на тимчасово окупованій території Маріупольської міської територіальної громади в травні 2022 року створено підпорядковану, керовану та фінансовану РФ окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України. При цьому, представники підконтрольних РФ самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території Маріупольської міської територіальної громади, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу РФ.
Разом з тим, 06.05.2015 постановою №8-2 т.зв. «Президіума Ради Міністрів ДНР» затверджено положення про державний банк т.зв. «ДНР».
Відповідно до вищевказаного положення «Центральний республіканський банк ДНР»: є республіканським органом державного управління з особливим статусом, встановленим законодавством «ДНР», виконує функції розрахунково-касового центру «ДНР» та здійснює діяльність з надання банківських, фінансових та інших послуг; є спеціально уповноваженим органом ліцензування у сфері банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг; діяльність Центрального Республіканського Банку спрямовується та координується «Радою Міністрів ДНР» через Міністра фінансів «ДНР»; Центральний Республіканський Банк самостійно здійснює повноваження щодо володіння, користування та розпорядження майном, закріпленим за Центральним Республіканським Банком на праві оперативного управління; Центральний Республіканський Банк є юридичною особою, має печатку із зображенням державного герба «ДНР» та своїм найменуванням; основними завданнями та цілями Центрального республіканського банку «ДНР» є забезпечення ефективного та безперебійного функціонування платіжної системи «ДНР»; організація розрахункових систем, системи валютного регулювання та валютного контролю у «ДНР»; розвиток фінансового ринку «ДНР»; створення, розвиток та підтримання стабільності банківської та фінансової системи «ДНР»; структура, штатний розпис банку затверджується міністром фінансів «ДНР» за поданням Голови Центрального Республіканського Банку; Голова Центрального Республіканського Банку призначається та звільняється з посади Народною Радою «ДНР» за поданням Голови «ДНР»; Контроль за діяльністю Центрального Республіканського Банку здійснює Рада Міністрів «ДНР» в особі Міністра фінансів; Поштова адреса Центрального Республіканського Банку «ДНР»: 83015, Київський район, м. Донецьк, пр. Миру, 8а.
Крім цього, пунктом 18 вищевказаного положення зазначено, що Центральний Республіканський Банк утворює єдину централізовану систему з вертикальною структурою управління, включає центральний апарат, територіально відокремлені структурні підрозділи (філії, відділення), територіальні розрахунково-касові центри, спеціалізовані підприємства, інші структурні одиниці та підрозділи, необхідні для забезпечення діяльності Центрального Республіканського Банку.
У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16.06.2022 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) було незаконно створено відділення т.зв. «Центрального республіканського банку ДНР» у місті Маріуполь, розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т Леніна, 85А, яке у цей же проміжок часу (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) розпочало функціонування.
Так, громадянин України ОСОБА_8 , не погоджуючись з політикою чинної влади в Україні та підтримуючи входження тимчасово окупованих територій України до складу РФ, у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше раніше 16 червня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), з метою увійти в коло довіри представників окупаційної адміністрації для подальшого незаконного працевлаштування до незаконно створених суб`єктів банківської діяльності т.зв. «ДНР», перебуваючи у м. Маріуполь (більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), прийняв рішення сприяти окупаційній адміністрації та виконувати їх злочинні накази.
З цією метою, ОСОБА_8 , у період часу з початку березня 2022 року по 16 червня 2022 року, будучи обізнаним про факт ведення РФ агресивної війни проти України, невизнання вказаною державою поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій території України, у тому числі Маріупольської міської територіальної громади, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, які за результатом їх реалізації завдадуть шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності України, перебуваючи у м. Маріуполь, добровільно погодився на пропозицію невстановлених осіб представників окупаційної адміністрації Російської Федерації та т.зв. «ДНР» зайняти керівну посаду у незаконному органі влади - т.зв. «Центральному відділенні м. Маріуполь Центрального Республіканського банку ДНР».
При цьому, ОСОБА_8 , будучи працівником ПАТ «ПУМБ» з грудня 1998 року, з 20 квітня 2012 року до 17 травня 2022 обіймав посаду керуючого відділенням ПУМБ «РЦ в м. Маріуполь», та був уповноважений на здійснення організаційно-розпорядчих функції та загальне керівництво вказаним відділенням за всіма напрямками діяльності структурних підрозділів відділення, у зв`язку із чим володів необхідними знаннями та досвідом для керівництва суб`єктом банківської інфраструктури.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , в період з початку березня по червень 2022 року, але не пізніше 16 червня 2022 року, будучи громадянином України, перебуваючи в м. Маріуполь Донецької області, діючи зі своїх особистих мотивів та бажанням, реалізуючи свою згоду на пропозицію невстановлених осіб, які входили до складу окупаційної адміністрації Російської Федерації та т.зв. «ДНР», умисно, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, що діє у місті Маріуполь Донецької області - «Начальника Центрального відділення міста Маріуполя Центрального республіканського банку ДНР».
Займаючи вказану посаду ОСОБА_8 виконує обов`язки начальника вказаного відділення, за що отримує заробітну плату.
За таких обставин, ОСОБА_8 добровільно зайняв посаду Начальника Центрального відділення міста Маріуполя в незаконному органі «Центральний республіканський банк ДНР», створеному окупаційною адміністрацією РФ на тимчасово окупованій території Маріупольської міської територіальної громади, та до цього часу, перебуваючи на вказаній посаді, виконує рішення окупаційної адміністрації спрямовані на встановлення та утвердження тимчасової окупації державою - агресором частини території України.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив колабораційну діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Крім того, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.
Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.
Указані терористичні організації мають: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки, чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організації, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.
Так, на учасників політичного блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладаються наступні обов`язки: створення так званих органів державної влади «ДНР» та «ЛНР» та організація їх діяльності; видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «ДНР» та «ЛНР»; організація та проведення незаконного референдуму на території Донецької та Луганської областей про визнання суверенітету незаконних утворень «ДНР» та «ЛНР»; проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» з метою схиляння їх до участі у вказаних терористичних організаціях та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України; організація збору та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичних організацій та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також розподіл такої допомоги; налагодження взаємодії між терористичними організаціями «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України; налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР» та «ЛНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за допомогою таких ЗМІ закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам бойового блоку «ДНР» та «ЛНР» для забезпечення їх протиправної діяльності; забезпечення учасників «ДНР» та «ЛНР» транспортом, символікою, агітаційними та іншими необхідними матеріалами.
На учасників силового блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладались наступні обов`язки: систематична організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України; організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «ДНР» та «ЛНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями, з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України; створення не передбачених законом збройних формувань та участь у їх діяльності; вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та «ЛНР» та керівництво їхніми діями; захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької та Луганської областей; скоєння терористичних актів та диверсій на території України; захоплення зброї чи заволодіння у інший спосіб боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у проведенні антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності; викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні; силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Донецької та Луганської областей про визнання суверенітету незаконних державних утворень «ДНР» та «ЛНР», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд; вчинення дій, спрямованих на унеможливлення проведення 25 травня 2014 року позачергових виборів Президента України на території Донецької та Луганської областей; організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації; охорона полонених військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та цивільного населення, незаконно утримуваних учасниками терористичних організацій.
На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.
Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.
Таким чином, «Донецька народна республіка» і «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.
При цьому, поняття терористичної організації визначено в статті 1 вищевказаного Закону, відповідно до якого терористична організація це стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого проведено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.
Так, відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична діяльність - діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму. 
Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, направлених на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому, злочини терористичної організації відрізняються від інших споріднених злочинів саме фактором цілеспрямованості залякування населення як засобу досягнення поставленої мети.
Враховуючи вищевикладене, вказані організації «ДНР» та «ЛНР» підпадають під зазначені ознаки терористичної організації, мають стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організацій, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Виходячи із системного аналізу положень ст. 28 КК України та ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична організація за своєю правовою природою є одним із різновидів стійких злочинних об`єднань. Установлення наявності чи відсутності у певної групи чи організації ознак такого об`єднання та визначення його виду належить до повноважень суду при ухваленні вироку про притягнення до кримінальної відповідальності фізичних осіб за участь у злочинному об`єднанні, оскільки такі ознаки є обов`язковими елементами складу відповідних злочинів.
Для підтримки підконтрольних терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР» представники влади РФ створили іррегулярні збройні формування. Указані збройні формування систематично підкріплювалися найманцями з РФ, у тому числі з числа звільнених у запас військовослужбовців ЗС РФ, а також постачанням зброї і військової техніки, у тому числі танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та зенітно-ракетні комплекси, що постачались РФ на територію України.
Учасниками терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР» за підтримки незаконних збройних формувань, озброєних банд, груп найманців, у тому числі засланих в Україну з РФ, а також розвідувально-диверсійних груп, які очолювали офіцери ГУ ГШ ЗС РФ, шляхом вчинення терористичних актів, захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури, актів застосування збройної сили проти держави України, а також інших злочинів, здійснено окупацію частини території Донецької та Луганської областей та взято під контроль частину державного кордону України в указаних областях.
Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу Про визнання РФ державою-агресором, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Верховною Радою України визнано Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» терористичними організаціями.
Заявою «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», яка схвалена постановою Верховної Ради України від 04.02.2015 № 145-VIII, Україна визнала юрисдикцію Міжнародного кримінального суду щодо злочинів проти людяності та воєнних злочинів, скоєних вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян.
Крім того, визнання Верховною Радою України так званої самопроголошених організацій «ДНР» та «ЛНР» терористичними, а численні злочини вчинені представниками терористичної організації «ДНР» та «ЛНР»  або за їх участі знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» та «ЛНР» терористичними організаціями. Зокрема, у Зверненні ВРУ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за № 129-VIII, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від 14.01.2015 за № 106-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 за № 1597-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 за № 337-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 за № 1596-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 за № 145-VIIІ.
Таким чином, Верховною радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ДНР» та «ЛНР» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників вказаної терористичної організації.
Відповідно до положень Європейської конвенції про боротьбу з тероризмом від 27 січня 1977 року № ETSN90, Протоколу, що вносить зміни до зазначеної конвенції від 15 травня 2003 року № ETSN190, Резолюції Ради Безпеки ООН від 28 вересня 2001 року № 1373 по боротьбі з тероризмом, Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму від 16 травня 2005 року, терористична організація виділена як вид злочинної організації за спеціальною метою - здійснення терористичної діяльності.
Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 1? Закону № 1207-VII, окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.
Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.
Водночас, громадянин України ОСОБА_8 , який тривалий час проживає в м. Маріуполь Донецької області та тривалий період часу працював в ПАТ «ПУМБ» в м. Маріуполь, був достеменно поінформованим, що у 2014 році розпочалась збройна агресія російської федерації проти України, а також те, що з 24 лютого 2022 року вона переросла у широкомасштабне вторгнення військ РФ на територію суверенної України, до громадянства якої він належить. Також, ОСОБА_8 об`єктивно розумів зміст загальновідомих подій, про те що збройні формування Російської Федерації, шляхом вчинення воєнного нападу починаючи з 24 лютого 2022 року захопили, в т.ч. Маріупольський район Донецької області, а з травня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) державою-агресором створено окупаційну адміністрацію у м. Маріуполь районі Донецької області.
Однак, у порушення наведених актів національного та міжнародного законодавства громадянин України ОСОБА_8 добровільно став учасником терористичної організації «ДНР» з метою сприяння її діяльності.
Так, починаючи з 20 травня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) до цього часу Російською Федерацією тимчасово окуповано територію міста Маріуполь Донецької області.
Так, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 Маріупольська міська територіальна громада віднесена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).
В свою чергу, починаючи з 20.05.2022 місто Маріуполь Донецької області перебуває під контролем окупаційних військ Російської Федерації та незаконних збройних формувань т.зв. «ЛНР» та «ДНР».
Представниками РФ на тимчасово окупованій території Маріупольської міської територіальної громади в травні 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) створено підпорядковану, керовану та фінансовану РФ окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України. При цьому, представники підконтрольних РФ самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території Маріупольської міської територіальної громади, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу РФ.
Разом з тим, 06.05.2015 постановою №8-2 т.зв. «Президіума Ради Міністрів ДНР» затверджено положення про державний банк т.зв. «ДНР».
Відповідно до вищевказаного положення «Центральний республіканський банк ДНР»: є республіканським органом державного управління з особливим статусом, встановленим законодавством «ДНР», виконує функції розрахунково-касового центру «ДНР» та здійснює діяльність з надання банківських, фінансових та інших послуг; є спеціально уповноваженим органом ліцензування у сфері банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг; діяльність Центрального Республіканського Банку спрямовується та координується «Радою Міністрів ДНР» через Міністра фінансів «ДНР»; Центральний Республіканський Банк самостійно здійснює повноваження щодо володіння, користування та розпорядження майном, закріпленим за Центральним Республіканським Банком на праві оперативного управління; Центральний Республіканський Банк є юридичною особою, має печатку із зображенням державного герба «ДНР» та своїм найменуванням; основними завданнями та цілями Центрального республіканського банку «ДНР» є забезпечення ефективного та безперебійного функціонування платіжної системи «ДНР»; організація розрахункових систем, системи валютного регулювання та валютного контролю у «ДНР»; розвиток фінансового ринку «ДНР»; створення, розвиток та підтримання стабільності банківської та фінансової системи «ДНР»; структура, штатний розпис банку затверджується міністром фінансів «ДНР» за поданням Голови Центрального Республіканського Банку; Голова Центрального Республіканського Банку призначається та звільняється з посади Народною Радою «ДНР» за поданням Голови «ДНР»; Контроль за діяльністю Центрального Республіканського Банку здійснює Рада Міністрів «ДНР» в особі Міністра фінансів; Поштова адреса Центрального Республіканського Банку «ДНР»: 83015, Київський район, м. Донецьк, пр. Миру, 8а.
Крім цього, пунктом 18 вищевказаного положення зазначено, що Центральний Республіканський Банк утворює єдину централізовану систему з вертикальною структурою управління, включає центральний апарат, територіально відокремлені структурні підрозділи (філії, відділення), територіальні розрахунково-касові центри, спеціалізовані підприємства, інші структурні одиниці та підрозділи, необхідні для забезпечення діяльності Центрального Республіканського Банку.
У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16.06.2022 було незаконно створено відділення т.зв. «Центрального республіканського банку ДНР» у місті Маріуполь, розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т Леніна, 85А, яке у цей же проміжок часу (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) розпочало функціонування.
Так, громадянин України ОСОБА_8 , не погоджуючись з політикою чинної влади в Україні та підтримуючи входження тимчасово окупованих територій України до складу РФ, підтримуючи протиправну діяльність терористичної організації «ДНР», у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше раніше 16 червня 2022 року, з метою увійти в коло довіри представників окупаційної адміністрації для подальшого незаконного працевлаштування до незаконно створених суб`єктів банківської діяльності т.зв. «ДНР» та участі у терористичній організації «ДНР» в якості керівника структурного підрозділу «Центрального республіканського банку ДНР», перебуваючи у м. Маріуполь, прийняв рішення сприяти окупаційній адміністрації та виконувати їх злочинні накази, а також вступити у терористичну організацію «ДНР».
З цією метою, ОСОБА_8 , у період часу з початку березня 2022 року по 16 червня 2022 року, будучи обізнаним про факт ведення РФ агресивної війни проти України, невизнання вказаною державою поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій території України, у тому числі Маріупольської міської територіальної громади, незаконної діяльності терористичної організації «ДНР» на тимчасово окупованих територіях Донецької області, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора та терористичної організації «ДНР», їх збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора та представників т.зв. «ДНР», співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, які за результатом їх реалізації завдадуть шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності України, перебуваючи у м. Маріуполь, добровільно погодився на пропозицію невстановлених осіб представників окупаційної адміністрації Російської Федерації та т.зв. «ДНР» зайняти керівну посаду у незаконному органі влади - т.зв. «Центральному відділенні м. Маріуполь Центрального Республіканського банку ДНР» та тим самим стати учасником терористичної організації «ДНР».
При цьому, ОСОБА_8 , будучи працівником ПАТ «ПУМБ» з грудня 1998 року, з 20 квітня 2012 року до 17 травня 2022 обіймав посаду керуючого відділенням ПУМБ «РЦ в м. Маріуполь», та був уповноважений на здійснення організаційно-розпорядчих функції та загальне керівництво вказаним відділенням за всіма напрямками діяльності структурних підрозділів відділення, у зв`язку із чим володів необхідними знаннями та досвідом для керівництва суб`єктом банківської інфраструктури.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на участь у терористичній організації «ДНР» та добровільне зайняття посади в незаконно створеному органі на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_8 , в період з початку березня по червень 2022 року, але не пізніше 16 червня 2022 року, будучи громадянином України, перебуваючи в м. Маріуполь Донецької області, діючи зі своїх особистих мотивів та бажанням, реалізуючи свою згоду на пропозицію невстановлених осіб, які входили до складу окупаційної адміністрації Російської Федерації та т.зв. «ДНР», умисно, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, що діє у місті Маріуполь Донецької області - «Начальника Центрального відділення міста Маріуполя Центрального республіканського банку ДНР» та тим самим став учасником терористичної організації «ДНР».
Займаючи вказану посаду ОСОБА_8 виконує обов`язки начальника вказаного відділення, за що отримує заробітну плату.
За таких обставин, ОСОБА_8 , будучи громадянином України, добровільно зайнявши посаду Начальника Центрального відділення міста Маріуполя в незаконному органі «Центральний республіканський банк ДНР», створеному окупаційною адміністрацією РФ та терористичною організацією «ДНР» на тимчасово окупованій території Маріупольської міської територіальної громади, реалізовуючи повноваження керівника вказаного структурного підрозділу «Центрального республіканського банку ДНР», приймає участь у терористичній організації «ДНР», забезпечуючи реалізацію завдань її економічного блоку шляхом виконання покладених на т.зв. «Центральний республіканський банк ДНР» завдань та функцій.
Таким чином, ОСОБА_8 взяв участь у терористичній організації, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358-3 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення за ч. 5 ст. 111-1; ч. 1 ст. 258-3 КК України, відповідно до вимог ст.377 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження відносно нього, відповідно до вимог ст.323 КПК України, в судові засідання не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, показання суду не надавав, у зв`язку з чим судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.
Так, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26 листопада 2024 було задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні № 42022000000000401 від 30.03.2022 відносно ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 111-1; ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, та не суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з рішенням якого від 24 травня 2007 року у справі «Да Лус Домингеш Ферейра проти Бельгії» судове засідання за відсутності підсудного не суперечить вимогам ст.6 Конвенції, якщо останній зможе згодом домогтися нового судового рішення за його участю, в якому містилася б оцінка висунутих проти нього обвинувачень за фактичними і юридичними обставинами справи.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 знав про розпочате кримінальне провадженняпроти нього, він отримав оголошену підозру, повістки про його виклик надсилались захиснику, а інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого публікувались у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду, був обізнаним з усіма своїми правами, у тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду, з дотриманням загальних засад кримінального провадження, вжила необхідні заходи для забезпечення обвинуваченого гарантій: бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника самостійно; бути судженою в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безоплатно. Вказані обставини узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Отже, суд, на підставі викладеного та враховуючи висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року, та ін., згідно із якими, при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження, зобов`язаний обґрунтувати чи були здійснені всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, дійшов виснову, що обвинувачений ОСОБА_10 скористався своїми правами на власний розсуд, за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.
Захисник, посилаючись на відсутність обвинуваченого під час розгляду судового провадження та неузгодженість з ним правової позиції поклався на розсуд суду та просив прийняти законне рішення.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, передбаченого ч. 3 ст. 323 КПК України суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України, з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення.
На підставі ч. 2 ст. 349 КПК України, судом досліджено сукупність доказів, наданих стороною обвинувачення, згідно із якими, повністю підтвердилось висунуте ОСОБА_8 обвинувачення.
Згідно даних, що містяться у відповіді Першого заступника начальника Департаменту національної державності СБ України - начальника ГУ «І» полковника ОСОБА_11 на старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України капітана юстиції ОСОБА_12 , зокрема, отримано інформацію про те, що ОСОБА_8 - колишній керуючий відділенням АТ «ПУМБ» в м. Маріуполь, який наразі вступив у змову з представниками російських військових адміністрацій та діючи умисно вчиняє дії, спрямовані на запровадження «рубльових зон» на території м. Маріуполь Донецької області, а також на запровадження діяльності т.зв. «центробанку ДНР» у вказаному місті.
Даними протоколу огляду від 25.05.2022, згідно із якими старший оперуповноважений на ОВО СБ України капітан юстиції ОСОБА_13 , здійснив огляд інтернет сторінки «Сайт города Мариуполя», за результатами огляду інтернет-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено інформацію наступного змісту: «Керуючий відділенням ПУМБ в Маріуполі ОСОБА_14 перейшов на бік окупантів і буде вибудовувати фінансову систему «донецької народної республіки» в Маріуполі. Про це 0629 повідомило джерело в ПУМБі. За інформацією джерела, ОСОБА_14 буде відкривати відділення «центрального республіканського банку» в Маріуполі. Аналогічні відділення вже почали працювати в окупованих Мангуші та Волновасі. На думку нинішніх співробітників банку, ОСОБА_14 у 2014 році виражав проросійські настрої, але після звільнення Маріуполя від терористичних угрупувань «ДНР» свої погляди не демонстрував. Тепер ось погодився на співпрацю. На підтвердження цією інформації свідчить те, що комерційні та державні установи Донецької області у своїй кореспонденції з банком на вимогу банку перестали адресувати листи на ім?я Висоцького, починаючи з травня цього року. Ще в березні листи направлялись йому. ОСОБА_14 - відома в Маріуполі особистість, бо він не тільки був банкіром банку Ахметова, але і творчою людиною, виступав у філармонії і грав у музичному гурті на гітарі. Зараз він співає пісні в окупованому Маріуполі. "Остаемся зимовать", - співає колаборант разом з російським гуртом "СПЛИН"».
Даними протоколу огляду від 13.06.2022 з додатком до нього DVD-диском, згідно із якими старший оперуповноважений на ОВО СБ України капітан юстиції ОСОБА_13 , здійснив огляд інтернет-сторінки «Центральный Республиканский Банк ДНР» за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 відображено інформацію щодо новин т.з. «Центрального республіканського банку»; після переходу за посиланням https://crb-dnr.ru/news?page=2 встановлено опубліковану 31.05.2022 новину наступного змісту: «ЦЕНТРАЛЬНЫМ РЕСПУБЛИКАНСКИМ БАНКОМ ВЕДУТСЯ ВОССТАНОВИТЕЛЬНЫЕ РАБОТЫ И ГОТОВЯТСЯ К ЗАПУСКУ ОТДЕЛЕНИЯ БАНКА В Г МАРИУПОЛЕ ЦентральнЫм Республиканским Банком активно ведутся восстановительные работы для возможности предоставления банковских услуг в городе Мариуполь»; за посиланням https://crb-dnr.ru/news/centralnym-respublikanskim-bankom-vedutsya-vosstanovitelnye-raboty-i-gotovyatsya-k-zapusku-otdeleniya-banka-v-g-mariupole встановлено інформацію наступного змісту: «Центральным Республиканским Банком активно ведутся восстановительные работы для возможности предоставления банковских услуг в городе Мариуполь. Сегодня Заместитель Председателя Центрального Республиканского Банка Донецкой Народной Республики ОСОБА_15 проинспектировал проведённые ремонтно-восстановительные работы помещений для открытия отделений ЦРБ 6 г.Мариуполе. На сегодняшний день уже подготовлено помещение для отделения ЦРБ в г. Мариуполь, запуск которого планируется, как только будет возобновлено энергоснабжение. Ещё порядка 10 помещений находятся на стадии восстановления. Налаживаются каналы связи, подготавливается оборудование и рабочие места, принимаются в штат сотрудники. Уже приняты в штат для работы на освобожденных территориях более 60 человек. Сейчас сотрудники проходят обучение. В восстановительных работах активно принимали участие сотрудники, принятые в штат для работы непосредственно в отделении ЦРБ в г. Мариуполь. На текущей неделе в Мариуполе в районе METRO ожидается открытие удаленного рабочего места для предоставления банковских услуг. Там же в дальнейшем планируется запуск банкомата.» та за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 виявлено відеоматеріал на якому відображено процес підготовки до відкриття відділення т.зв. «Центрального республіканського банку ДНР» в тимчасово захопленому м. Маріуполі Донецької області.
Даними протоколу огляду від 17.06.2022 з додатком до нього DVD-диском, співробітник СБ України капітан ОСОБА_13 , за участі спеціаліста ОСОБА_16 оглянув інтернет-сторінку із назвою «Центральный Республиканский Банк», стандартизованою адресою в мережі Інтернеті (URL) якого є ІНФОРМАЦІЯ_6 , в ході огляду якої зафіксовано: юридичні данні; контактні номери телефонів; запис, опублікований 16.06.2022, наступного змісту: «16 июня 2022 годо в городе арить запущено в работу первое Республиканского Банка. Отделение расположено по адресу: пр-т Ленина, 85А. Данное Отделение будет Центральным отделением ЦРБ в Мариуполе. С его запуском жителям Мариуполя становится доступен полноценный банковский сервис Центрального Республиканского Банка, а главное, это обеспечит возможность оформления платежных карт для получения пенсий и социальных пособий. Центральное отделение ЦРБ в Мариуполе будет оказывать весь спектр банковских услуг: открытие и обслуживание банковских счетов физических и юридических лиц, оплату коммунальных услуг, внесение и снятие средств со счетов клиентов, оформление банковских платежных карт, обмен валют. Получить консультации или воспользоваться банковскими услугами в отделении ЦРБ можно с понедельника по пятницу с 9:00 до 16:00 (операционное время работы с клиентами). Режим работы отделения: с понедельника по пятницу с 9:00 до 18:00. С момента освобождения Мариуполя, Центральный Республиканский Банк ведет восстановительные работы и подготовку помещений для функционирования отделений банка. Налаживаются каналы связи, подготавливается оборудование и рабочие места, ведется набор сотрудников. С 2 июня 2022 в районе «МЕТРО» Центральным Республиканским Банком уже начато обслуживание жителей Мариуполя в формате удаленного рабочего места. Центральный Республиканский Банк продолжает расширять сеть отделений банка на освобожденных территориях.»; посилання на відеофайл, в ході огляду якого встановлено, що тривалість запису складає 2 хвилини 00 секунд, на 1 хвилині 26 секунді вищевказаного відео розміщено розмову особи із зазначенням у стрічці новин «начальник центрального отделения г. Мариуполь црб днр» ззовні схожої на громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із наступним змістом: «Ровно месяц назад 10-го мая мы приняли в наше центральное отделение первых людей, и вот сегодня ровно месяц после принятия первых людей у нас рабочее отделение. Ребята все готовы работать в самых тяжелых условиях, поэтому, вот поэтому сегодня мы открываемся, сегодня мы готовы принимать первых посетителей. ».
Даними протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 12.10.2022, згідно із якими, старшим оперуповноваженим в ОВС 1 сектору 3 відділу 1 управління ГУ «І» ДЗНД СБ України майором ОСОБА_17 , на виконання доручення старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України капітана юстиції ОСОБА_12 від 05.08.2022 6/1165т/нсД, проведено негласну слідчу (розшукову) дію - зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме з мобільного терміналу з номером НОМЕР_1 з месенджера «Telegram», який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед яких, зокрема, зі змісту яких убачається, що ОСОБА_8 спілкується з різними особами, щодо функціонування нових банківських відділень, а саме щодо найму працівників, оренди приміщень під відділення та відкриття цих відділень.
Згідно даних, що містяться в особовій картці Державної міграційної служби України, встановлено анкетні данні ОСОБА_8 та його фотокартка, якими підтверджується, що останній є громадянином України, уродженцем м. Маріуполь, Донецької області, проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 .
Даними відповіді заступника Голови Правління АТ «ПУМБ» Леоніда СКАЛОЗУБА №КНО-4.9/2 від 08.06.2022 на лист № 10/1/2-28787ВИХ-22 від 01.06.2022 надано інформацію та копі документів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , копії наказів про призначення їх на посади, посадових інструкцій, положень про структурні підрозділи, реквізити засобів зв?язку. Сканкопії документів та інформацію у додатку, повідомлено про те, що службових розслідувань або дисциплінарних стягнень за вказаними співробітниками за період роботи в АТ «ПУМБ» не проводилось. Також повідомлено, що трудові відносини з ОСОБА_8 і ОСОБА_19 розірвані 17.05.2022 р., при цьому після звільнення стало відомо, що від ОСОБА_8 надходили пропозиції ряду співробітників АТ «ПУМБ» щодо співпраці з «центральним республіканським банком» так званої «донецької народної республіки».
Даними додатків до відповіді заступника Голови Правління АТ «ПУМБ» Леоніда СКАЛОЗУБА №КНО-4.9/2 від 08.06.2022 на лист № 10/1/2-28787ВИХ-22 від 01.06.2022, зміст яких підтверджує перебування ОСОБА_8  на різних посадах у АТ «ПУМБ» з 1998 року.
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.01.2023, згідно із якими старший слідчий в особливо важливих справах віділу управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України майор юстиції ОСОБА_20 пред?явив свідку ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , для впізнання 4-х осіб на фотознімках, серед яких на фотознімку №4 остання впізнала ОСОБА_8 , який працював керуючим Маріупольського відділення АТ «ПУМБ», та який в подальшому зайняв посаду Начальника Центрального відділення міста Маріуполя в незаконному органі «Центральний республіканський банк ДНР».
ОСОБА_8 впізнано за формою обличчя, зачіскою, розрізом очей, кольором волосся та сукупністю інших зовнішніх ознак.
Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 17.01.2023 на фотознімку № 4 зображено ОСОБА_8 .
Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_8 у їх сукупності, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою. 
Так, статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) Європейський Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Судом також враховано правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.
Під час спеціального судового провадження судом вжито заходів про забезпечення доступу обвинуваченого до правосуддя шляхом публікації повісток про виклик в кожне судове засіданні, призначені на 19.10.2023, 26.01.2024, 15.03.2024, 15.04.2024, 30.08.2024, 26.11.2024, 06.02.2025, 12.03.2025, 19.06.2025, 23.01.2026, 03.04.2026 в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Захисник ОСОБА_22 здійснював активний захист обвинуваченого, брав участь у досліджені письмових доказів сторони обвинувачення, виступав в судових дебатах.
У зв`язку із чим, суд вважає, що в результаті здійснення спеціального досудового розслідування та проведення спеціального судового провадження були дотримані права обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Таким чином, провівши згідно зі ст.337 КПК України судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вищезазначені безпосередньо досліджені докази суд визнає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії: за ч. 5 ст.111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі на окупаційній адміністрації держави-агресора та за ч. 1 ст. 358-3 КК України, як прийняття участі у терористичній організації.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, характеризуючі дані про його особу, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, те, що об`єктом вчиненого кримінального правопорушення є основи національної безпеки України та дані про його особу. 
Обставин, які б у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшували покарання та обтяжували покарання у відповідності до ст. 67 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його вік, рід занять, займану посаду, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання, за ч. 5 ст. 111 КК України в межах санкції даної статті у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, з конфіскацією майна та за ч. 1 ст. 258-3 КК України в межах санкції даної статтіу виді позбавлення волі на певний строк, з конфіскацією майна, визначивши йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України.
Зважаючи на характер вчиненого кримінального правопорушення та його суспільну небезпечність, суд вважає, що в даному конкретному випадку до обвинуваченого ОСОБА_8 слід застосувати додаткові покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на певний строк та конфіскації належного йому майна, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки, а також враховуючи те, що ОСОБА_8 отримував грошову винагороди від окупаційної влади за вчинені протиправні діяння.
Саме таке покарання на переконання суду буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття його під варту.
Керуючись ст.ст. 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_8  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 111-1; ч. 1 ст. 258-3 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді позбавленні волі на строк 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна;
за ч. 1 ст. 258-3 КК Україниу виді позбавленні волі на строк 9 (дев`ять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити до відбуття  ОСОБА_8 покарання у виді позбавленні волі на строк 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання  ОСОБА_8 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття його під варту. 
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, що утримується під вартою протягом цього ж строку з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя