справа № 361/615/26
провадження № 2/361/222/26

РІШЕННЯ
Іменем України
(ЗАОЧНЕ)
09 квітня 2026 р.Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючого судді Ведмідь Н.В. 
за участю секретаря Чуняк В.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,
в с т а н о в и в:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір поставки № 255 від 17 серпня 2025 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 104400,00 грн сплаченого авансу та 104400,00 грн пені, також просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 серпня 2025 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір поставки №255, за умовами якого відповідач зобов`язався поставити позивачу товар, а позивач зобов`язується прийняти названий товар та оплатити його. Відповідно до п.2.2 договору, ціна включає вартість матеріалів, монтажу, податки та збори, що підлягають оплаті в Україні та його монтаж. Сторони підписали Додаток № 1 (Специфікацію №1), яким визначили: тип виробу – тераса крита площею 8,7 м2 загальною вартістю 114000,00 грн, термін виконання 21 день. Крім цього, сторони підписали Додаток №2 (Специфікацію №2), яким визначили: тип виробу – ганок критий, площею 3,1 м2, загальною вартістю 60000,00 грн, термін виконання 21 день. Відповідно до п. 4.1 договору, оплата здійснюється за наступними умовами: 60 % перша частина оплати – попередня оплата; 40 % друга частина оплати – по факту поставки та монтажу. 17 серпня 2025 року на виконання своїх зобов`язань за договором, чоловік позивачки – ОСОБА_3 в день підписання договору вніс попередню оплату двома платежами у загальній сумі 104 400,00 грн.
Враховуючи що передоплату внесено 17 cерпня 2025 року, товар мав бути поставлений не пізніше 15 вересня 2025 року. Однак у встановлені договором строки відповідач не поставив товар та не виконав монтажні роботи. Відповідач повідомив позивача про наявні у нього життєві обставини та запевнив, що поверне отримані кошти. Незважаючи на неодноразові звернення та вимоги позивачки щодо поставки товару, а пізніше щодо повернення сплачених коштів, станом на день подання позову до суду, кошти не повернуті, а роботи з монтажу не виконані. 
Позивач зазначала, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань порушує її права як споживача, за що відповідач зобов`язаний їй сплатити пеню у розмірі 3 % від вартості робіт за кожен день прострочення, що за період прострочення з 15.09.2025 по 22.01.2026 становить 407160,00 грн, однак керуючись принципами розумності, справедливості і співмірності відповідальності наслідкам порушення зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 104400,00 грн, як розмір, що є співмірним наслідкам порушення та відповідає сумі основного зобов`язання.
Згідно ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, у встановлений строк відповідач відзив на позов не подав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалити заочне рішення.
Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом ст. 205 ЦК України, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних наслідків.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (стаття 3 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Так, нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
В силу статті 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.
В порядку частини першої статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Відповідно до частин другої, третьої статті 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Відповідно до частин першої та третьої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Частиною другою статті 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.
Отже, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником).
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини перша, друга статті 712 ЦК України).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
17 серпня 2025 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поставки №255, за умовами якого постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, поставити покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти названий товар та оплатити його. (а.ч.16-18)
Згідно з п. 1.2. договору, асортимент та кількість товару вказується в Додатку (Специфікації) до цього Договору.
Відповідно до п. 2 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар, що є предметом поставки за договором, за ціною, передбаченою в додатку, що додаються до договору. Ціна включає вартість матеріалів, монтажу, податки та збори, що підлягають оплаті в Україні та його монтаж. 
Згідно з п. 3.1 договору, товар, що є предметом поставки за цим договором, повинен бути поставлений покупцю протягом 21 робочого дня після надходження передплати на розрахунковий рахунок постачальника. 
Відповідно до п. 4.1 договору, оплата здійснюється за наступними умовами: 60 % перша частина оплати – попередня оплата, 40 % друга частина оплати – по факту поставки та монтажу.
Пунктом 6 договору визначено, що передача (приймання-здача) товару і приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами з підписанням видаткової накладної та товаро-транспортної накладної. 
Згідно з п.7 договору він набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Крім того, сторони підписали Додаток № 1 (Специфікацію №1), яким визначили: тип виробу – тераса крита площею 8,7 м2, загальною вартістю 114000,00 грн, з яких 68 400,00 грн передплата 1 (60%) та 45600,00 грн оплата 2 (40%), термін виконання 21 робочих днів. (а.с. 19)
Також сторони підписали Додаток №2 (Специфікацію №2), яким визначили: тип виробу – ганок критий, площею 3,1 м2, загальною вартістю 60000,00 грн, з яких передплата 1 (60%) - 36000,00 грн та плата 2 (40%) - 24000,00 грн, термін виконання 21 день. (а.с.20)
17 серпня 2025 року на виконання зобов`язань за договором поставки №255 стороною позивача було перераховано попередню оплату на суму 89400,00 грн, що підтверджується квитанцією №7ХС2-А9М3-7МХМ-2ВТ3 від 17.08.2025 та на суму 15000,00 грн, що підтверджується квитанцією №92ТК-4749-М7хм-51Т4 від 17.08.2025 (а.с.22, 23)
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, види діяльності: будівництво житлових і нежитлових будівель, організація будівництва будівель. (а.с.75-76).
У матеріалах справи містяться також скріншоти, з яких убачається, що сторони у справі вели листування в месенджері, у тому числі щодо умов та термінів виготовлення і поставки товару, замовник зверталася до виконавця з проханням пояснити причину відсутності замовлення та строки його виготовлення, а в подальшому щодо повернення авансового платежу (а.с. 25–37)
Згідно частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Враховуючи, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, до відносин, які виникли на підставі договору поставки №255 від 17.08.2025 застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідає ознакам споживчого договору.
Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, а також, на звернення до суду й інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.
Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.
У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина третя статті 538 ЦК України).
У постановах від 18 серпня 2023 року у справі № 927/211/22, від 22 серпня 2023 року у справі № 920/845/22 Верховний Суд дійшов висновку, що означена регламентація положень частини третьої статті 538 ЦК України щодо права на зупинення виконання зобов`язань, спрямована на захист інтересів насамперед постраждалої від невиконання договору сторони, яка має право зупинити виконання свого обов`язку або відмовитися від його виконання у разі порушення або очікуваного порушення свого зобов`язання з боку іншої сторони.
За положенням статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз положень частини п`ятої статті 653 ЦК України свідчить, що тільки при розірванні договору у зв`язку з істотним його порушенням однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.
Відповідно до положення статті 614, частини другої статті 615 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що позивачем належним чином виконано умови договору в частині внесення передоплати в загальному розмірі 104400,00 грн, що підтверджується квитанціями про оплату. Водночас відповідач свої зобов`язання щодо поставки та монтажу товару у визначений договором строк не виконав.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем виконано умови договору повністю чи частково, як і не місять доказів, що позивач ухилялася від отримання товару або вчиняла дії, які б свідчили про перешкоджання відповідачу виконати умови договору, зокрема, в частині поставки та монтажу товару.
Беручи до уваги, що строк виконання зобов`язань минув, а відповідач не вчинив дій щодо поставки товару та його монтажу, не надав обґрунтованих пояснень причин невиконання, суд вважає, що останній істотно порушив умови договору. 
За приписами частини другої статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Оскільки, відповідач ухилився від виконання взятого на себе за договором поставки №255 від 17.08.2025 зобов`язання, своєчасно не виготовив виріб та не передав його у власність позивача ОСОБА_1 , суд вважає, що є всі підстави для розірвання спірного правочину у зв`язку з невиконанням його умов ФОП ОСОБА_2 , а також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму попередньої оплати в розмірі 104400,00 грн, сплачену як аванс за договором.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені, суд виходить з такого.
Як зазначалося, на підставі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).
Відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону про споживачів у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 1 статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
Як убачається з матеріалів справи, договір поставки №255 від 17 серпня 2025 року, укладений між сторонами, не містить положень про нарахування чи сплату пені в разі прострочення виконання грошового або іншого зобов`язання. Інших документів, які б встановлювали між сторонами обов`язок сплачувати пеню, до матеріалів справи не надано.
Крім того, суд звертає увагу, що нарахування пені без передбачення її у договорі або без прямої вказівки у законі суперечило б принципу свободи договору, закріпленому у статті 6 ЦК України, який допускає встановлення сторонами лише тих умов і наслідків порушення, що узгоджені між ними або передбачені законодавством.
Отже, оскільки укладений між сторонами договір поставки не містить умов щодо пені, а закон, який регулює ці правовідносини, не встановлює обов`язку боржника сплачувати пеню за прострочення виконання зобов`язання, вимога позивача про стягнення пені у сумі 104400,00 грн є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано: договір про надання правничої допомоги №21/01 від 21.01.2026 року укладений між адвокатом Відановою О.В. та ОСОБА_1 , акт наданих послуг від 22.01.2026, згідно якого сторони узгодили вартість наданих за договором послуг в розмірі 10000,00 грн, та платіжну інструкцію про переказ грошових коштів ФОП ОСОБА_4 від 22.01.2026 на суму 10000,00 грн. (а.с. 12-13. 14, 15)
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, відповідає вимогам процесуального законодавства й підлягає задоволенню у повному обсязі.
Оскільки згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача та стягується з нього в дохід держави в розмірі 1331,20 гривень.
На підставі Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 549, 550,598, 599, 610, 612, 614, 615, 626, 627, 629, 638, 651, 653, 655, 837, 839, 846, 849, 865, 873 ЦК України, ст.ст.4,12,81,263-268, 280 ЦПК України суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів - задовольнити частково.
Розірвати договір поставки №255 від 17.08.2025 укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму попередньої оплати в розмірі 104400,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ФОП ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Н.В. Ведмідь