Справа № 420/43044/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.12.2025 року № 156050030014 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. 
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу за вислугу років періоди моєї роботи на посаді докера-механізатора на Підприємстві з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна» з 03.05.1993 по 13.10.2004 роки.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII - з 26 листопада 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.11.2025 року ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, шо призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. 
25.12.2025 року у відділі обслуговування громадян № 17 (ВОГ № 17) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.12.2025 року № 156050030014 про відмову в призначенні мені пенсії за вислугу років пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII.
Позивач вважає зазначене спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/43044/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії.
Представник ГУ ПФУ подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що за результатами розгляду заяви позивача, наданих ним документів та наявних у Пенсійному фонді України відомостей, органом Пенсійного фонду встановлено наступне. За наданими документами та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, до страхового стажу зараховані усі періоди роботи позивача. До спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років не зараховано період з 03.05.1993 по 13.10.2004 на посаді докера-механізатора комплексної бригади згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.12.2007 №66/18, виданої підприємством з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна». Вказаний період потребує додаткового уточнення, оскільки на день звернення за призначенням пенсії підприємство перебуває в стадії ліквідації. 
Спеціальний стаж роботи можливо буде врахувати після надходження результатів перевірки даної довідки. З огляду на викладене , страховий стаж позивача склав 34 роки 2 місяці 16 днів. Стаж на посаді докера-механізатора комплексних бригад на вантажнорозвантажувальних роботах у портах станом на 11.10.2017 р. становить 13 років 9 місяців 26 днів. Разом з тим, спеціального стажу є недостатньо для призначення пенсії за вислугу років. 
Враховуючи вищевикладене, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, в зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи, який дає право на такий вид пенсії.
Від позивача надійшла відповідь на відзив.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.11.2025, у віці 55 років, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані ним документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для опрацювання.
За результатами розгляду заяви позивача, наданих ним документів та наявних у Пенсійному фонді України відомостей, органом Пенсійного фонду встановлено наступне. 
За наданими документами та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, до страхового стажу зараховані усі періоди роботи позивача. 
До спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років не зараховано період з 03.05.1993 по 13.10.2004 на посаді докера-механізатора комплексної бригади згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.12.2007 №66/18, виданої підприємством з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна». 
Вказаний період потребує додаткового уточнення, оскільки на день звернення за призначенням пенсії підприємство перебуває в стадії ліквідації. Спеціальний стаж роботи можливо буде врахувати після надходження результатів перевірки даної довідки. З огляду на викладене , страховий стаж позивача склав 34 роки 2 місяці 16 днів. Стаж на посаді докера-механізатора комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах станом на 11.10.2017 р. становить 13 років 9 місяців 26 днів. 
Разом з тим, спеціального стажу є недостатньо для призначення пенсії за вислугу років. 
Враховуючи вищевикладене, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, в зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи, який дає право на такий вид пенсії.
Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначені пенсії за віком протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11. 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України №1058-IV.
Частиною 3 ст. 4 Закону України №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пунктах 3, 6 та 8 Порядку № 637.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок № 22-1) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про перерахунок пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково. Окрім цього відповідач не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, умов атестації робочого місця, провести відповідні зустрічні звірки тощо.
В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.
Стосовно не зарахування до страхового стажу всіх періодів роботи позивача, а саме: не зарахування періоду з 03.05.1993 по 13.10.2004 на посаді докера-механізатора комплексної бригади згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.12.2007 №66/18, виданої підприємством з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна».
Пенсійним органом зазначено, що вказаний період потребує додаткового уточнення, оскільки на день звернення за призначенням пенсії підприємство перебуває в стадії ліквідації.
Як встановлено судом. згідно записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 (копія додається) з 07.07.1992 по 03.05.1993 роки позивач працював в Одеському морському торговельному порту на посаді докера-механізатора. 
З 03.05.1993 по 13.10.2004 роки позивач працював на посаді докера-механізатора на Підприємстві з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна» (далі – ПІІ «Айронімпекс-Україна»).
З 14.10.2004 по 12.06.2019 роки позивач працював на посаді докера-механізатора у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Новотех-Термінал» (далі – ТОВ «НовотехТермінал»).
Згідно уточнюючої довідки ДП ОМТП № 02-7/161 від 01.08.2025 року позивач працював повний робочий день в Одеському морському торговельному порту і за період з 07.07.1992 по 03.05.1993 роки виконував вантажно-розвантажувальні роботи в Одеському морському торговельному порту за професією докер-механізатор комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах в морському торговельному порту (код КП 8333,2), що передбачено пунктом «г» статті 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», і за період з 07.07.1992 по 03.05.1993 роки стаж складає 9 місяців 27 днів. 
Підстави видачі довідки: особова картка форми П-2, накази начальника порту за 1992-1993 роки, відомості про нарахування заробітної плати.
Згідно уточнюючої довідки ПІІ «Айронімпекс-Україна» № 66/18 від 27.12.2007 року (копія додається) позивач працював повний робочий день в ПІІ «Айронімпекс-Україна» і за період з 03.05.1993 по 13.10.2004 роки виконував вантажно-розвантажувальні роботи в Одеському морському торговельному порту за професією докер-механізатор комплексної бригади (код КП 8333,2), що передбачено пунктом «г» статті 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», і за період з 03.05.1993 по 13.10.2004 роки стаж складає 11 років 5 місяців 10 днів. Підстави видачі довідки: особова картка форми П-2, штатні розклади, накази по підприємству за 1993 - 2004 роки, особові рахунки по нарахуванню заробітної плати. 
У додаткових відомостях довідки зазначено, що наказом міністра морського флоту № 196 від 14.12.1973 року затверджено Положення про присвоєння класу кваліфікації робітникам комплексних бригад (докерам-механізаторам, докерам-кранівникам), що виконують вантажно-розвантажувальні роботи в морських портах Міністерства морського флоту. Зауважую, що записами у моїй трудовій книжці за № № 5, 6 та 9 підтверджується присвоєння мені кваліфікації докера-механізатора відповідних класів (4-го, 3-го та 2- го). 
Згідно уточнюючої довідки ТОВ «Новотех-Термінал» № 274 від 21.07.2025 року позивач працював повний робочий день у ТОВ «Новотех-Термінал» і за період з 14.10.2004 по 11.10.2017 роки виконував вантажно-розвантажувальні роботи в морському торговельному порту за професією докер-механізатор комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах в морському торговельному порту (код КП 8333,2), що передбачено пунктом «г» статті 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», і за період з 14.10.2004 по 11.10.2017 роки стаж складає 12 років 11 місяців 28 днів. 
У відпустках без збереження заробітної плати не знаходився. Підстави видачі довідки: особова картка форми П-2, штатні розклади, накази по підприємству за 1993 - 2004 роки, особові рахунки по нарахуванню заробітної плати. 
Згідно довідки ТОВ «Новотех-Термінал» № 274-1 від 21.07.2025 року позивач працював на підприємстві ТОВ «Новотех-Термінал» з 14.10.2004 року (наказ № 1-к від 13.10.2004 року) до 12.06.2019 року (наказ № 110 к/дл від 12.06.2019 року) на посаді докера-механізатора комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах у складі комплексної бригади № 4, яка була створена на підставі розпорядження генерального директора від 01.10.2004 року за № 2. 
Відомості, викладені в уточнюючій довідці ТОВ «Новотех-Термінал» № 274 від 21.07.2025 року перевірені та підтверджені актом перевірки управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13.11.2025 року № 1500-0902-1/8239.
Відповідно до довідки ТОВ «Новотех-Термінал» № 274-2 від 21.07.2025 року з моменту укладання договору про спільну діяльність Одеського морського торгового порту з Товариством з обмеженою відповідальністю «Новотех-Термінал» докери-механізатори ТОВ «Новотех-Термінал» з 01.10.2004 року працюють в Одеському морському торговому порту. 
Згідно розпорядження ТОВ «Новотех-Термінал» № 2 від 01.10.2004 року «Про створення комплексних бригад докерів-механізаторів на підприємстві» ТОВ «Новотех-Термінал» створено комплексні бригади докерів-механізаторів на вантажувально-розвантажувальних роботах з присвоєнням ним номерів: № 1, № 2, № 3, № 4, № 5. 
Згідно архівної довідки Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 08.08.2023 року № 2015-В-11.1-21 я працював на Підприємстві з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна» («Комплексна бригада 4») з 03.05.1993 (наказ № 1-ок від 03.05.1993 року) по 13.10.2004 роки (наказ № 270-к від 13.10.2004 року). Відповідно до розпорядження ПІІ «Айронімпекс-Україна» № 1-ок від 03.05.1993 року «Про організацію комплексних бригад докерів-механізаторів на ПІІ «АйронімпексУкраїна» організовано комплексні бригади докерів-механізаторів на підприємстві на ПІІ «Айронімпекс-Україна» з присвоєнням ним номерів: № 1, № 2, № 3, № 4, № 5. Перейменування підприємств, на яких я працював докером-механізатором, відбувалися наступним чином. 
Згідно уточнюючої довідки ДП ОМТП № 02-7/161 від 01.08.2025 року (копія додається) на підставі наказу Міністерства транспорту України № 116 від 26.02.2002 року у зв`язку з перереєстрацією Статуту змінена назва Одеського морського торговельного порту на Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» з присвоєнням коду по ЄДРПОУ 01125666. 
Згідно довідки ДП ОМТП б/н (копія додається) відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» постановою Кабінету Міністрів України № 227 від 24.09.1991 року та наказу Фонду державного майна України № 50 від 31.10.1991 року засновано підприємство «Одеський морський торговельний порт» та перереєстровано рішенням Жовтневого райвиконкому м. Одеси за № 2111 від 05.12.1991 року як підприємство, яке перейшло у ведення України. Відповідно до історичної довідки ПІІ «Айронімпекс-Україна» № 13 від 12.02.2008 року ПІІ «Айронімпекс-Україна» утворено у 1993 році як самостійна виробничогосподарська структура, що спеціалізується на виконанні вантажувальнорозвантажувальних робіт в порту та обробці вантажного флоту. Зазначені функції ПІІ «Айронімпекс-Україна» виконувало на виробничо-перевантажувальному комплексі (ВПК) № 4 ДП «Одеський морський Торговельний порт» протягом 11 років, а саме до 13.10.2004 року
. У жовтні 2004 року за згодою про розторгнення договорів, укладених з ДП «ОМТП» діяльність підприємства на території Одеського порту і, зокрема, на ВПК № 4 була припинена. Персонал ПІІ «Айронімпекс-Україна» наказами від 12, 13, 14 жовтня 2004 року звільнено в порядку переведення до ТОВ «Новотех-Термінал» - стивідорну компанію в оперативне управління якої ДП «ОМТП» передало ВПК № 4. 
Згідно довідки ТОВ «Новотех-Термінал» № 274-1 від 21.07.2025 року (копія додається) ТОВ «Новотех-Термінал» було створено 09.09.2004 року як стивідорна компанія, самостійна виробничо-господарська структура, що спеціалізується на виконанні вантажувально-розвантажувальних робіт на виробничо-перевантажувальному комплексі № 4 (ВПК-4), розташованому на території державного підприємства «Одеський морський торговий порт».
Відповідні записи щодо прийняття на роботу та звільнення з роботи оформлені відповідно до вимог законодавства, з зазначенням номерів, дат, наказів та скріплені печаткою підприємства, - мітяться в трудовій книжці. 
Отже, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування вказаного періоду роботи згідно трудової книжки.
Однак, згідно розрахунку стажу роботи позивача, цей період органом пенсійного фонду не був зарахований до його загального страхового стажу.
Суд не вважає мотиви відмови пенсійним органом в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача достатніми для не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, оскільки незважаючи на окремі незначні недоліки в оформленні трудової книжки, в останній наявні записи трудової діяльності позивача, з яких точно можна встановити місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.
При цьому суд зазначає, що обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працював позивач.
Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком. Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. 
Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача на посаді докера-механізатора на Підприємстві з іноземною інвестицією «Айронімпекс-Україна» з 03.05.1993 по 13.10.2004 роки підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи, оскільки відповідні записи містяться у трудовій книжці та працівник не може нести відповідальності за допущені роботодавцем неточності при заповненні відповідних документів.
Враховуючи вищевикладене, рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 03.12.2025 року № 156050030014 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення прийнято ГУ ПФУ у Вінницькій області, суд дійшов висновку, що саме вказаного відповідача необхідно зобов`язати здійснити зарахування оскаржуваного періоду до страхового стажу позивача.
Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.11.2025 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення про призначення пенсії з моменту звернення із заявою (з 26.11.2025 року).
Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Висновки суду, викладені в мотивувальній частині щодо рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню, з вище окреслених підстав.
Керуючись ст.ст. 2-12, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 22, 263, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.12.2025 року № 156050030014 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.11.2025 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення про призначення пенсії з моменту звернення із заявою (з 26.11.2025 року).
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 968,96 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко