Справа № 463/14135/21
Провадження № 2/463/87/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова 
в складі: головуючого судді Нора Н.В. 
з участю секретаря судових засідань Заверухи О.Б.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача Мельник Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконним та негативними заходами до викривача, - 

встановив:

позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача в якому просить суд визнати незаконним та негативним заходом впливу до викривача ОСОБА_1 наказ № 98-к від 05.04.2019 року ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. в частині параграфу 17, яким істотно змінюються умови праці ОСОБА_1 , встановлені наказом № 25-к від 24.01.2019 року. Визнати незаконним та негативним заходом впливу до викривача Гриновця М.В. наказ № 205к/тр від 30.09.2020 року ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. в частині встановленні строкової умови трудового договору. 
Позовні вимоги мотивує тим, що встановлення наказом N? 205к/тр від 30.09.2020 року строкової умови для безстрокового трудового договору, укладеного між ним та роботодавцем у 2009 році - є свавільним, незаконним, невиконанням рішення суду та спрямованим на порушення його трудових прав. Наказ N? 3836-з є фіктивним, оскільки відповідно до п.1 цього наказу 01.02.2019 року зміни до штатного розпису внесені не були, для скорочення був наданий спільний список посад для 2-х відділів, один з яких був відсутній у шатному розписі, дискримінуючим, оскільки спрямований на створення загрози порушення саме його трудових прав та спрямованим на покарання нього за повідомлення про порушення наказом N? 3725-з чинного законодавства, маскуючи це під формально законними процедурами, а тому є негативним заходом впливу до нього, як викривача. Незаконність 2-х звільнень 16.09.2019 року визнана представником роботодавця заявою в суді та визнана рішенням суду від 29.09.2020 року у справі N? 463/9055/19. Ці звільнення є негативним заходом впливу до нього, як викривача. Вважає, наказ N? 98-к від 05.04.2019 року у редакції, що відповідає Витягу, спрямований на незаконну легалізацію строкової умови для безстрокового трудового договору та відповідного звільнення, що порушує його трудові права, а тому є негативним заходом впливу до нього, як викривача. Наказом N? 205к/тр від 30.09.2020 року роботодавець свавільно та незаконно встановив строкову умову для безстрокового трудового договору, як підставу для подальшого звільнення, що порушує його трудові права, а тому є негативним заходом впливу до нього, як викривача.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 04.12.2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконним та негативними заходами до викривача прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.
Представником позивача було подано відзив на позовну заяву, який мотивує наступним. Як стверджує позивач у своїй позовній заяві про існування оскаржуваного наказу від 05.04.2019р. N?98-к він дізнався 17.06.2021р. В свою чергу копію наказу від 30.09.2020р. N?205-к, який також оскаржується позивачем, він отримав та ознайомився з таким ще раніше. Вищевказані накази містять положення щодо трудових відносин між позивачем та відповідачем. Як вбачається із провадження у справі N?463/2295/21 та справі N?463/9055/19, ОСОБА_1 брав особисто участь у судових засідань, подавав позови, звернення, клопотання, докази тощо за допомогою всіх допустимих способів, а тому жодних перешкод для своєчасного звернення і з цим позовом у ОСОБА_1 не було. Відтак, на час звернення ОСОБА_1 в суд із даним позовом продовження процесуальних строків не вважалося безумовним, а обов?язковим є встановлення поважності притичин пропуску строку або пов?язаність такого строку з обмеженнями, встановленими у зв?язку із карантином. Зазначила, що судами у межах двох цивільних справ за участю тих самих сторін спору, встановлено строковість трудового договору ОСОБА_1 , законність наказів Університету від 24 січня 2019 року N? 25-к та від 30.09.2020р. N?205-к, в тому числі і щодо встановленої в них строковості трудового договору із Гриновцем, і ці факти не підлягають повторному перегляду. Наказом від 05.04.2019р. N?98-к « ОСОБА_1 провідного інженера відділу гуманітарної освіти і виховання з 01.02.2019р. по 01.02.2021р. перевести на посаду завідувача відділу бібліотеки (відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів) за строковим трудовим договором». З наведеного вбачається, що наказом від 05.04.2019р. N?98-к не встановлено нових умов і не змінено існуючих умов, а лише уточнено вже встановлені наказом від 24.01.2019р. N?25-к умови. Прийняття даного наказу обумовлено виробничою необхідністю в деталізації вже і так закріпленої строкової умови договору та приведенням форми наказу відповідно до вимог, закріплених до кадрової документації. Однак наказ від 05.04.2019р. N?98-к не погіршує умов праці працівника, не звужує обсягу його трудових прав та не встановлює ширшого обсягу обов?язків, відтак не несе жодних негативних наслідків для особи, такий не може розцінюватися як негативний захід впливу. Позивачем не надано документів, виданих уповноваженими органами, які б підтверджували його статус викривача, а тому він таким не є. Одночасно, заходи негативного впливу на нього ОСОБА_1 пов?язує із вчиненим ним написом на наказі від 13.11.2018р. N?3725-з «Про часткову зміну наказу N?1291-3 від 17.04.2018р. щодо реорганізації прес-центру»; прийняттям наказу від 26.11.2018р. N?3836-3 «Про скорочення чисельності (штату) працівників університету»; дії пов?язані із доповідною запискою ОСОБА_1 від 02.04.2019р, дії пов?язані із зверненням ОСОБА_1 23.05.2019р. N?190 та 24.05.2019р. N?193; наказ від 11.07.2019р. N?2246-3. Відтак, накази від 13.11.2018р. N?3725-з та від 26.11.2018р. N?3836-3 передували написанню ОСОБА_1 власноручно заяви від 24.01.2019р. заяви з проханням перевести його на посаду завідувача відділу бібліотеки відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів з 01.02.2019р. по 01.02.2021р. і, як наслідок, прийняття наказів від 24.01.2019р. N?25-к та від 05.04.2019р. N?98-к. 
Позивачем було подано відповідь на відзив, який мотивує наступним. Відповідач у відзиві не навів обставин, встановлених рішенням суду у іншій справі, що стосуються підстав та предмету цього позову, для застосування положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Зазначає, що зміна тимчасового переведення, застосованого у наказі N? 25-к від ,24.01.2019р. на встановлення строкової умови трудового договору наказом N? 98-к від 05.04.2019р. є:
??безпідставною - його заява про переведення від 24.01.2021 року не містить прохання чи згоди на зміну безстрокового трудового договору на строковий, поза розумним сумнівом саме через це строкова умова відсутня у наказі N? 25-к від 24.01.2019р.; незаконною - відповідач обізнаний, що законодавством не передбачено зміну безстрокового трудового договору (укладеного зі мною у 2009 році) на строковий, це випливає з обгрунтування відзиву; проявом негативного заходу впливу - свідомо протиправне закладення строкової умови як підстави для мого нового звільнення після визнання відповідачем в суді незаконності звільнення мене у справі N? 463/9055/19.
24 січня 2024 року ухвалою суду заяву позивача про відвід судді задоволено, відведено судлю Яворського Сергія Йосифовича від розгляду цивільної справи N?463/14135/21, провадження N?2/463/532/24, за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача.
Матеріали цивільної справи N?463/14135/21, провадження N?2/463/532/24, за позовом
ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового
договору незаконними та негативними заходами до викривача - передано для визначення
судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.
24.01.2024 у справі проведено автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Рудакова Д.І.
Ухвалою судового засідання від 08.02.2024 розгляд справи визначено проводити за
правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13.03.2024 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконним та негативними заходами до викривача закрито та призначено до судового розгляду.
Розпорядження №14 від19.06.2024 року у зв?язку із закінчення строку відрядження суддів Рудакова Д.І., судді Яворського С.Й., 15.06.2024 року в Личаківському районному суді м. Львова, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справ виникла необхідність здійснити повторний автоматизований розподіл усіх невирішених справ що перебували у провадженні судді, станом на 15.06.2024 року.
19.06.2024 у справі проведено автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Нора Н.В.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 24.07.2024 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача.
У судове засідання з`явились позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , у судовому засіданні наголосили, що позивач не просить скасувати накази — він просить визнати їх незаконними та негативними заходами впливу до викривача. Це самостійні позовні вимоги, передбачені статтею 53-4 Закону «Про запобігання корупції» та частиною 3 статті 81 ЦПК України, і вони не залежать від того, чи накази ще діють. Щодо тотожності наказів №98-к та №25-к — відповідач сам спростовує цей аргумент. У своєму виступі представник відповідача характеризує наказ №98-к як «кадровий наказ, що регулює трудові відносини з конкретним працівником (переведення)». Але якщо цей наказ регулює переведення — він не є тотожним документу, що встановлює строковий договір. Зазначає, що переведення і строковий трудовий договір є різними правовими категоріями. Порушені норми: стаття 23 КЗпП — заборона зміни безстрокового договору на строковий; стаття 32 КЗпП — обов`язкове повідомлення за два місяці про істотну зміну умов праці. Жодна з них не дотримана. А також надали інші пояснення, які були надані стороною є аналогічні тим, які були ними виклпадені в письмових заявах по суті.
Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились були належним чином повідомлені про причини неявки суд не повідомили.
Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
У відповідності ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та негативним заходом впливу до викривача ОСОБА_1 наказ № 98-к від 05.04.2019 року ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. в частині параграфу 17, яким істотно змінюються умови праці ОСОБА_1 , встановлені наказом № 25-к від 24.01.2019 року, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що до матеріалів справи долучена заява ОСОБА_1 від 24 січня 2021 року в якій він просить перевести його на посаду завідувача відділу бібліотеки на 1,0 ставки (відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів) з 01.02.2019 року до 01.02.2021 року.
Наказом ректора ЛМНУ імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. № 25к від 24 січня 2019 року ОСОБА_1 провідного інженера відділу гуманітарної освіти та виховання з 1 лютого 2019 року по 1 лютого 2021 року переведено на посаду завідувача відділу бібліотеки (відділу автоматизації бібілотечно-бібліографічних процесів). Підставою винесення наказу вказано заяву та резолюцію ректора.
Витягом з наказу № 98-к вдоповнення до наказу N?25к від 24.01.2019 р. ОСОБА_1 провідного інженера відділу гуманітарної освіти і виховання з 01.02.2019 р. по 01.02.2021 р. перевести на посаду завідувача відділу бібліотеки (відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів) за строковим трудовим договором. Підстава: заява, резолюція ректора.
Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України).
За змістом статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
З аналізу положень частини третьої статті 32 КЗпП України вбачається, що істотними умовами праці є, зокрема: система та розміри оплати праці; пільги та компенсації, передбачені колективним договором, локальними актами або чинним законодавством; режим роботи (дистанційна, надомна робота, гнучкий режим тощо); встановлення або скасування неповного робочого часу (неповного робочого дня чи неповного робочого тижня); зміна робочого часу та часу відпочинку, графіків змінності; суміщення професій; зміну розрядів і найменування посад; зміну посадових обов`язків; зміна строку трудового договору. Цей перелік не є вичерпним. Зазначені зміни можуть застосовуватися як до окремого працівника, відділу, так і до всього підприємства (позиція Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 у справі № 754/5228/22).
Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги позивач формулює, як визнання незаконним та негативним заходом впливу до викривача ОСОБА_1 наказ № 98-к від 05.04.2019 року ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. в частині параграфу 17, яким істотно змінюються умови праці ОСОБА_1 , встановлені наказом № 25-к від 24.01.2019 року, натомість дослідивши наказ № 25-к від 24.01.2019 року та наказ № 98-к від 05.04.2019 року, суд виснує, що що наказом від 05.04.2019р. N?98-к не встановлено нових умов і не змінено існуючих умов, а лише уточнено вже встановлені наказом від 24.01.2019 р. № 25-к умови.
Щодо позовної вимоги в частині визнання незаконним та негативним заходом впливу до викривача Гриновця М.В. наказ № 205к/тр від 30.09.2020 року ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. в частині встановленні строкової умови трудового договору, суд приходить до наступного висновку.
Судом вже було встановлено, що згідно з заявою ОСОБА_1 від 24 січня 2021 року він просить перевести його на посаду завідувача відділу бібліотеки на 1,0 ставки (відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів) з 01.02.2019 року до 01.02.2021 року.
Наказом ректора ЛМНУ імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. № 25к від 24 січня 2019 року ОСОБА_1 провідного інженера відділу гуманітарної освіти та виховання з 1 лютого 2019 року по 1 лютого 2021 року переведено на посаду завідувача відділу бібліотеки (відділу автоматизації бібілотечно-бібліографічних процесів). Підставою винесення наказу вказано заяву та резолюцію ректора.
Витягом з наказу № 98-к в доповнення до наказу N?25к від 24.01.2019 р. ОСОБА_1 провідного інженера відділу гуманітарної освіти і виховання з 01.02.2019 р. по 01.02.2021 р. переведено на посаду завідувача відділу бібліотеки (відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів) за строковим трудовим договором. Підстава: заява, резолюція ректора.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року в справі N? 463/9055/19 визнано незаконним та скасовано наказ ректора ЛНМУ імені Данила Галицького № 424кз від 13 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 від займаної посади завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки з 16 вересня 2019 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки ЛНМУ імені Данила Галицького з 16 вересня 2019 року; визнано незаконним запис N? 16 від 1 лютого 2019 року у трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 4 березня 2008 року ОСОБА_1 про припинення сумісництва провідного інженера бібліотеки у зв?язку із переведенням на штатну посаду завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки ЛНМУ імені Данила Галицького, поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного інженера бібліотеки ЛНМУ імені Данила Галицького за сумісництвом; стягнуто з ЛНМУ імені Данила Галицького на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 131896,91 грн.
Постановою Львівського апеляційного суду від 1 березня 2021 року апеляційну скаргу
ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.
Львова від 29 вересня 2020 року - без змін.
Наказом ректора ЛМНУ імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. № 205к/тр від 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача відділу автоматизації бібілотечно-бібліографічних процесів бібліотеки з 16 вересня 2019 року по 1 лютого 2021
року за строковим трудовим договором. 3 1 жовтня 2020 року встановлено йому заробітну плату в розмірі: оклад 5051 грн., ос. умови - 50%, складність - 25%. Підставою винесення наказу вказано рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року, наказ № 25к від 24 січня 2019 року.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістомстатті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
У відповідності до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.
Закінчення строку трудового договору припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.
Таким чином наказом № 205к/тр від 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 , лиш поновлено на посаді завідувача відділу автоматизації бібілотечно-бібліографічних процесів бібліотеки з 16 вересня 2019 року по 1 лютого 2021 року за строковим трудовим договором на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року в справі N? 463/9055/19, яким визнано незаконним та скасовано наказ ректора ЛНМУ імені Данила Галицького № 424кз від 13 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 , натомість первинно умови строкового трудового договору встановлено наказом № 25к від 24 січня 2019 року на підставі заяви позивача.
Позивачем стверджується, що він є викривачем у розумінні статей 1, 53 Закону України «Про запобігання корупції», а тому при його звільненні були порушені гарантії державного захисту викривачів з приводу цього суд зазначає наступне.
Правові норми щодо захисту трудових прав викривачів в Україні містять КЗпП України та Закон України «Про запобігання корупції».
Статтею 2-1 КЗпП України передбачено заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників через повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення.
Відповідно до частини першої статті 53-3 Закону права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону. КПК України, зокрема, визначає викривачем будь-яку фізичну особу, яка за наявності переконань, що інформація є достовірною, повідомляє про корупційне кримінальне правопорушення.
З наведеної норми вбачається, що права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про порушення вимог Закону іншою особою. Тобто з цього часу викривач здобуває певний імунітет від застосування до нього негативних заходів впливу. При цьому в Законі відсутні норми, які б визначали момент виникнення прав викривачів у залежності від інших юридичних фактів, зокрема, повідомлення на адресу НАЗК від уповноваженого органу досудового розслідування про початок досудового розслідування за заявою викривача корупції.
Закон гарантує захист трудових прав викривача, прямо вказуючи на найбільш поширені форми негативних заходів впливу, які керівнику або роботодавцю заборонено застосовувати до викривача у зв`язку з повідомленням, одночасно залишаючи перелік таким форм відкритим, тобто невичерпним.
Згідно з частиною першою статті 53-4 Закону викривачу не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, його не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням.
До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця вибіркового характеру, які не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше.
При цьому передбачені статтею 53-4 Закону гарантії застосовуються не просто за фактом того, що особа є викривачем, а за умови наявності зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривача.
Вказаній нормі кореспондують норми національного законодавства, відповідно до яких у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ними загрози застосування негативних заходів впливу до викривача у зв`язку з повідомленням обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями викривача щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача (стаття 81 ЦПК України).
Отже, викривач набуває такого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата.
Такі висновки містить постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №815/2074/18 (провадження № К/9901/10664/19; К/9901/10699/19).
Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/8080/18 (провадження № 61-6838св20) вказав, що про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону іншою особою можуть свідчити, зокрема, але не виключно, такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких він повідомив. Перевірка наявності чи відсутності наведених обставин дасть змогу стверджувати про відсутність чи наявність причинного зв`язку між виданням спірних наказів із діяльністю позивача як викривача.
Системний аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що особа набуває статусу викривача з моменту повідомлення інформації про порушення вимог Закону іншою особою. При цьому в Законі відсутні норми, які б визначали момент виникнення прав викривачів у залежності від інших юридичних фактів, зокрема, повідомлення особою керівництва юридичної особи, про те, що вона є викривачем, чи повідомлення на адресу НАЗК від уповноваженого органу досудового розслідування про початок досудового розслідування за заявою викривача корупції.
Позивачем до матеріалів справи долучено його звернення щодо неправомірних дій працівників відділу кадрів, юридичного відділу ЛНМУ імені Данила Галицького до ректора університету, а також доповідні записки щодо порушення вимог чинного законодавства на ім?я директора наукової бібліотеки ЛНМУ імені Данила Галицького.
Наказ N? 25к яким фактично встановлено строковий трудовий договір для позивача винесено 24 січня 2019 року, а наказ № 98-к від 05.04.2019 року, натомість скарга датована 24.05.2019 року (а.с.205), заява про неправомірні дії датована 23.05.2019 року (а.с.214), доповідні записки – 02.04.2019 тв 09.04.2019 року (а.с. 218, 221), тобто вже після того як позивач зайняв нову посаду на умовах трудового договору від 24 січня 2019 року. А тому, суд вважає, що звільнення позивача не перебуває у причинному зв?язку із його повідомленнями про можливі вчинення посадовими особами відповідача неправомірних дій, відтак посилання ОСОБА_1 на передбачені Законом N? 1700-VII гарантії для викривачів щодо заборони звільнення є у даному випадку необгрунтованими.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, астаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи описане вище, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.
Вирішуючи у відповідності до положень статті 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, а тому такі не підлягають до відшкодування. 
Керуючись ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 258, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконним та негативними заходами до викривача – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання:АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького (місцезнаходження: 79010, м. Львів, вул. Пекарська, 69, ЄДРПОУ 02010793).

Суддя      Нор Н.В.