П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8090/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В. 
Суддя-доповідач - Курко О. П. 
11 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Курка О. П. 
суддів: Боровицького О. А.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.03.2025 № 124150004707 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи, відображені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.07.1982, які не були враховані при прийнятті рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.03.2025 № 124150004707, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення суду.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.03.2025 позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії та окремо із заявою на виготовлення пенсійного посвідчення до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. 
За принципом екстериторіальності зазначена заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.03.2025 № 124150004707 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком. 
Як підставу відмови зазначено недостатність страхового стажу, а саме 16 років 2 місяці 24 дні, та неврахування періодів роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 26.07.1982.
У матеріалах справи наявна трудова книжка НОМЕР_1 від 26.07.1982, яка містить титульний аркуш, записи про прийняття на роботу, переведення, звільнення, а також відмітки щодо зміни прізвища позивачки.
Також у матеріалах справи наявні документи, що підтверджують зміну прізвища позивачки: свідоцтво про укладення шлюбу, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, паспорт громадянина України та картка платника податків.
Форма ОК-5 та форма розрахунку пенсії свідчать, що відповідач зарахував позивачці страховий стаж за періоди, відображені у Реєстрі застрахованих осіб, але не врахував періоди роботи, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.07.1982.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Абзац 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Депортованим особам, які знаходилися на спецпоселенні (період якого визначається з моменту депортації до моменту зняття режиму спецпоселень включно), період роботи на спецпоселенні зараховується до страхового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі. Різниця між розміром пенсії, обчисленим відповідно до статті 27 цього Закону з урахуванням пільгового обчислення стажу, передбаченого цим абзацом, та розміром пенсії, обчисленим відповідно до статті 27 цього Закону без урахування такого пільгового обчислення стажу, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.
Отже, з огляду на викладене вище, суд вказує на те, що необхідний страховий стаж визначається на дату досягнення відповідного віку, а не на дату звернення із заявою до пенсійних органів.
Так, з огляду на дату народження позивачки, 60-річного віку вона досягла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому для спірних правовідносин релевантним є поріг 31 рік страхового стажу.
За ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із абз. 1 п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637 у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
Отже, суд зазначає, що для періодів роботи, які мали місце до запровадження персоніфікованого обліку, трудова книжка є основним доказом стажу, а звернення до інших документів є допоміжним і зумовлюється насамперед відсутністю трудової книжки або відсутністю в ній відповідних записів.
У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд наголосив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а тягар доведення правдивості чи достовірності даних, внесених до неї не працівником, не може покладатися на особу, яка звертається за пенсією.
У постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що формальні недоліки у веденні трудової книжки самі по собі не можуть бути достатньою підставою для неврахування відповідних періодів роботи до стажу, якщо такі записи відображають факт трудової діяльності та не спростовані належними доказами.
У постанові від 17.09.2024 у справі № 440/4164/23 Верховний Суд знову підтвердив, що працівник не несе негативних наслідків за порушення правил ведення трудової книжки роботодавцем, а формальні дефекти оформлення не повинні автоматично позбавляти особу права на соціальний захист.
Так, як убачається з оскаржуваного рішення, відповідач не зарахував до страхового стажу позивачки періоди роботи, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 , із трьох підстав: по-перше, книжка, відкрита у 1982 році, заповнена на бланку нового зразка; по-друге, запис про зміну прізвища не засвідчений печаткою підприємства; по-третє, відсутні документи, які б підтверджували зміну прізвища позивачки.
Надаючи оцінку вказаним вище мотивам відповідача, суд виходить із такого. 
Сам по собі висновок про невідповідність бланка року заведення трудової книжки не доводить відсутності трудових відносин та не спростовує достовірності внесених до неї записів. 
Так, відповідач не встановив ознак підроблення трудової книжки НОМЕР_1 , не навів суперечностей між її записами та не послався на інші належні докази, які б виключали можливість використання цього документа для підтвердження стажу позивачки.
Щодо не засвідчення печаткою запису про зміну прізвища позивачки, суд зазначає, що така обставина за відсутності доказів недостовірності записів не може автоматично нівелювати усі відомості про трудову діяльність особи. 
Верховний Суд у своїй сталій практиці неодноразово зазначав, що працівник не несе відповідальності за помилки чи порушення в оформленні трудової книжки, допущені підприємством або кадровою службою.
Довід відповідача про відсутність документів щодо зміни прізвища позивачки також не знайшов підтвердження під час судового розгляду. 
У матеріалах справи наявні документи цивільного стану, які дають змогу послідовно простежити зміну прізвища позивачки. 
Отже, навіть якщо запис у трудовій книжці оформлено неідеально, сам по собі цей формальний недолік не є достатньою підставою для повного неврахування відображених у ній періодів роботи.
Суд окремо враховує, що відповідач визнав за позивачем частину страхового стажу та ідентифікував її як ту саму особу, яка звернулася за призначенням пенсії. 
За таких умов формальний підхід до оцінки трудової книжки НОМЕР_1 позивачки суперечить принципу належного урядування та призводить до непропорційного обмеження права особи на соціальний захист.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Боровицький О. А.    Ватаманюк Р.В.