ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/3646/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій просить суд: 
-Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук Ольги Іванівни про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП №72443879 від 14.05.2026 р.
В обгрунтування позовних вимог вказує, що постанова про накладення штрафу від 14.05.2026 року є незаконною та підлягає до скасування виходячи з наступного. Як вбачається з дати винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій (14.05.2026 р.) та дати постанови про накладення штрафу (14.05.2026 року) то поновлення виконавчих та накладення штрафу відбулось одночасно. Причому для того щоб встановити невиконання рішення суду необхідним є отримання боржником постанови про поновлення виконавчих дій, а виконавець наклав штраф відразу. Даний факт свідчить про неможливіть накладення штрафу. Крім того, державний виконавець зобов`язаний був ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання, чого він не зробив. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу не було встановлено факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження та витребувано матеріали виконавчого провадження 72443879.
16 червня 2026 року представником відповідача подано витребувані докази.
18 червня 2026 року представником відповідача подано відповідь на відзив у якому просить відмовити у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова від 14.05.2026 року в заявленому позові по виконавчому провадженні АСВП72443879, було правомірно накладено штраф у розмірі 1700 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений строк для виконання рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Відповідно до частини 1 статті 63 та ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення, що зобов`язує боржника ОСОБА_1 , вчинити певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника, тому відповідач вважає, що зазначена процедура була повністю дотримана. Зокрема відповідач вказав, що підтвердження невиконання без поважних причин рішення суду є акти державного виконавця, які складені після подання заяви стягувачем ОСОБА_2 .
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
Судом встановлено, адміністратийний позов у справі №303/7051/22 задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , згідно з яким надати йому право: побачення та спілкування з дитиною у першу та третю суботу місяця з 15 до 19 години та у другу й четверту неділі місяця з 10 до 15 години без присутності матері; відвідувати сина у разі його стаціонарного лікування у закладі охорони здоровя без присутності матері.
07.08.2023 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72443879 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.
14.05.2026 року було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій в звязку з закінченням судового процесу.
14.05.2026 року було винесено постанову про накладення штрафу у сумі 1 700 грн. у зв`язку з невиконання рішення суду та на підставі заяви ОСОБА_2 від 07.05.2026 року та 11.05.2026 року та актами державного виконавця від 07.05.2026 року та 11.05.2026 року.
Судом також досліджено акт державного виконавця від 07.05.2026 року у якому встановлено, що 02.05.2026 року стягувач прийшов для побачення з сином, однак ніхто не відчив, що зазначено стягувачем у заяві від 07.05.2026 року. 
Також, відповідно до акту державного виконавця від 11.05.2026 року , встановлено, що боржник не виконує рішення суду, як зазначено у заяві стягувача від 11.05.2026 року .
Позивач категорично не погоджується з оскаржуваною постановою та вважає її протиправною, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише і на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
На виконання положень статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно із частиною 5 вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" .
Приписами статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.
Також, порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною закріплено у розділі ІХ Інструкції № 512/5.
Відповідно до пункту 5 розділу ІХ Інструкції №512/5 якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.
Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
Згідно з частинами першою та другою статті 75 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 №640/11079/19, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.
Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України Про виконавче провадження .
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Повторним невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.
Відповідач у відзиві вказує, що 07.05.2026 року до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про ще, що 02.05.2026 року у першу суботу місяця з 15.00 до 19.00 годину згідно графіка визначеного у рішенні суду побачення з дитиною ОСОБА_3 не відбулося, про що складено Акт державного виконавця від 07.05.2026 року.
Також, відповідач зазначив, що 11.05.2026 року повторно надійшла заява стягувача ОСОБА_2 , що у другу неділю місяця тобто 10.05.2026 року з 10.00 години побачення з сином ОСОБА_3 не відбулося (заява від 11.05.2026 року), про що складено Акт державного виконавця від 11.05.2026 року.
Як вбачається із матеріалів справи, що відповідачем 14 травня 2026 року було накладено штраф на позивача за невиконання рішення суду, однак доказів того, що відповідачем було зроблено перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення відповідно до ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" немає, оскільки у актах позивача вказно, що вони складені на підставі заяви стягувача, про що і вказав у відзиві відповідач.
Отже, акти на підставі яких державним виконавцем було зроблено висновки виключно на заяві стягувача, без фактичної перевірки виконання рішення суду.
Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Законом України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. 
Зокрема, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Дана позиція також викладена у Постанові КЦСВС від 21.05.2026 року по справі №1309/9120/12.
Суд наголошує, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Отже, державний виконавець належним чином не дослідив всі обставини справи, оскільки під час вчинення виконавчих дій та складання акту державного виконавця, державний виконавець не був присутній у час та місці побачення.
Крім цього, відповідачем не надано доказів невиконання без поважних причин боржником рішення, що є наслідком складання акту та винесенню постанови про накладення штрафу, відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".
Поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Обов`язковість встановлення відсутності поважних причин невиконання судових рішень покладена саме на державного виконавця, та випливає зі змісту статті 75 Закону України Про виконавче провадження. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 07.03.2018 у справі №127/3770/17 та від 12.12.2018 у справі №821/1568/16.
Враховуючи наведені вище обставини, відповідачем не дотримано вимог законодавства та не доведено правомірності його дій, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук Ольги Іванівни про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП №72443879 від 14.05.2026 р.
Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 19, 77, 90, 139, 243, 246, 287 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Валенберга, 31, ЄДРПОУ 34850923) про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук Ольги Іванівни про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП №72443879 від 14.05.2026 р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Валенберга, 31, ЄДРПОУ 34850923) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривнi 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Ю.Ю.Дору