Номер провадження 2/754/385/26
Справа №754/19111/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

17 червня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О., 
секретаря судового засідання - Каба А.В., 
за участю:
представника позивачки - Любченко О.М.
представника відповідача - Хитрової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Любченко О.М. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк». 19.11.2024, позивачу зателефонували з номера НОМЕР_1 . Особа, що телефонувала представилася як працівник Приватбанку та повідомила позивачці, що напередодні був збій роботи серверу банку і шахраї намагалися зняти кошти з банківських рахунків позивачки. Для запобігання цьому, невідома особа запропонувала встановити додатковий «захист» на картки та рахунки позивачки, або звернутися до відділення АТ КБ «Приватбанк». Також, ця особа наголосила на можливості втратити час, поки буде їхати до відділення банку і шахраї можуть встигнути вчинити шахрайські дії. При цьому, особа, що дзвонила назвала позивачці усі її особисті данні, у тому числі прізвище, ім`я, по-батькові, номера її рахунків, карток та суми залишку коштів на її рахунках і запевнила, що ніхто, окрім працівників АТ КБ «Приватбанк» не може володіти такою інформацією. Таке твердження було цілком логічним і позивачка погодилася почати процедуру «захисту карток». Далі позивачка за їхніми вказівками написала на гарячу лінію у застосунку Приват 24. Після чого позивачка почала отримувати SMS повідомлення нескінчену кількість разів. Усі дії невідомі особи здійснювали особисто, а відповідно зловмисники володіли усією необхідною інформацією. В результаті таких дій, шахраї збільшили кредитні ліміти на картках позивачки та заволоділи коштами у загальній сумі 101100,00 грн. На вкрадені шахраями кредитні кошти відповідач нарахував відсотки у розмірі 34553,13 грн, з яких було стягнуто з позивачки 14772,07 грн. Про зазначену вище обставину - несанкціоноване перерахування, зняття коштів невідомими особами та вчинення шахрайських дій відносно позивачки, остання негайно повідомила АТ КБ «Приватбанк» за телефоном 3700 та зателефонувала в Національну поліцію України за номером 102. Також, 03.12.2024 позивачка подала заяву до Деснянського управління поліції м.Києва ГУНП України про вчинення кримінального правопорушення. На підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 10.01.2025 № 754/289/25 були внесені відомості до ЄРДР № 12025100030000178 від 24.01.2025 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України «шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки». Позивачка вважає, що несанкціоноване нею проведення банківських операцій з її картковими рахунками, а також зняття коштів без її присутності невідомими особами, без карток та ПІН коду, могло мати місце лише за участю працівників банку або колишніх працівників, які обслуговують платіжні системи банку, створюють програмні забезпечення для обслуговування рахунків клієнтів, мають чи можуть мати доступ до систем захисту програмних забезпечень, які використовуються банком для роботи з клієнтами і яким за родом їх роботи могли бути відомі персональні дані позивачки, реквізити її рахунків, залишок на рахунку. З метою забезпечення доказів у даній справі, позивачка звернулась до відділення банку із заявою про проведення службового рослідування по факту розголошення банківської таємниці, а також заяву про анулювання кредитної заборгованості від 28.02.2024. У відповідь відповідач повідомив про відсутність можливості повернути грошові кошти та зупинити нарахування відсотків по кредиту. Враховуючи фактичні обставини справи позивачка вважає, що банком було порушено її права, а саме розголошено третім особам конфіденційну інформацію про стан її рахунків та персональні дані, а також не було вжито всіх належних заходів для запобігання зупиненню списання кредитних коштів із її карткового рахунку. На підставі викладеного, позивачка звертається до суду з даним позовом.
Не погоджуючись з позовною заявою, представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Хитрова Л.В. подала відзив на позовну заяву. Вказала, що позивачка є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», яка користується банківськими послугами в сфері відкриття, ведення, обслуговування карткових рахунків, їх функціонування та кредитування на підставі підписаних сторонами Анкет-заяв про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, починаючи з 2014 року. З 08.01.2024 розмір кредитного ліміту становить 100000,00 грн, який за історію користування кредитним лімітом неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою Банку про встановлені розміри кредитного ліміту на рахунку позивачки. Станом на 19.11.2024 (дата здійснення оспорюваних платіжних операцій) позивачка користувалась картками № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які 20.11.2024 були перевипущені. Зокрема, 19.11.2024 у період часу з 15:31:11 по 16:06:09 з картки № НОМЕР_2 на картку № НОМЕР_3 невідомі особи через Приват24 клієнта перерахували 79400,00 грн, з картки № НОМЕР_4 на картку № НОМЕР_3 було перераховано 1700,00 грн. Після вчинення зазначених платіжних операцій і зарахування коштів на один картковий рахунок, картка № НОМЕР_3 , кошти було знято в двох банкоматах міста Дніпра та здійснено поповнення мобільного номеру телефона. Загальна сума операцій з урахуванням комісій становить 100987,00 грн, що підтверджується і випискою по даній картці, долученій позивачкою разом з позовною заявою. Кошти в розмірі 101100,00 грн, які вказує позивачка як витрачені, є сумою надходжень на рахунок (дебетові операції), а не видаткові. Тому, помилковим є твердження позивачки, що в загальній сумі в неї з рахунку знято 101100,00 грн. Представник відповідача, зазначає, що позивачка наполягає, що вказані платіжні операції з переказу коштів та зняття в банкоматі вона не здійснювала, стороннім особам реквізити карток, логіни, паролі та іншу інформацію, яка б сприяла проведенню оспорюваних транзакцій не передавала, а тому вважає, що всі транзакції мають бути визнані недійсними, а кошти повернуті. Однак, як вже зазначалось, позивачка була зареєстрована в платіжному застосунку Приват24 з логіном, що відповідає її фінансовому мобільному номеру телефона НОМЕР_5 . Тобто, для автентифікації (авторизації) в Банку позивачка використовувала фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_5 . Позивачка є активним користувачем системи дистанційного обслуговування Приват24, що підтверджується випискою по рахунку та Журналом логів/входів в Приват24. У зв`язку із зазначеними позивачкою обставинами щодо здійснення шахрайських операцій з її рахунками, Банком проведена службова перевірка, за результатами якої встановлено, що саме дії позивачки сприяли вчиненню спірних транзакцій та в подальшому зняттю коштів в банкоматі. Зокрема, перевіркою відомостей з архіву записів телефонних розмов на номер 3700 на сервісі Voice Record System за 19.11.2024 зафіксовано, що дзвінок від ОСОБА_1 надійшов 19.11.2024 о 17:23 з номеру телефона НОМЕР_5 , яким вона повідомила про шахрайські операції. Під час розмови з оператором на номер 3700 ОСОБА_1 повідомляє, що їй зателефонувала невідома особа, представилась працівником Банку, назвавши всі її дані, що не викликало в неї підозри, а тому під час подальших масових телефонних дзвінків з різних номерів, вона передавала паролі, які надходили їй в SMS-повідомленнях на фінансовий номер телефону. Передаючи паролі, які надходили позивачці на фінансовий номер телефону, вона дозволила вхід в свій платіжний застосунок Приват24 іншому мобільному пристрою, дозволила змінити пароль до Приват24 та в подальшому підключити свою картку до платіжного сервісу Google Pay. Відтак, позовна вимога про визнання недійсними транзакцій з переказу коштів є неналежною, оскільки не призведе до відновлення порушених прав позивачки. Також, враховуючи той факт, що саме позивачка розпорядилася кредитними коштами в сумі 79400,00 грн, то вона і має погашати заборгованість як по тілу кредиту, так і по відсотках нарахованих за користування кредитними коштами. Вимога позивачки про стягнення з Банку коштів, стягнутих на погашення заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом також не підлягає до задоволення. Також, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу. З врахуванням зазначеного, сторона відповідача вважає доводи позивачки необгрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили, що саме з вини Банку було знято кошти з банківської картки позивачки, при цьому, твердження позивачки, що це не вона перераховувала кошти, а інша особа шляхом таємного викрадення, не підтверджена доказами.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.11.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.02.2026, яка внесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивачки підтримала позов в повному обсязі та просила про його задоволення.
Представник відповідача заперечила проти позову, просила суд відмовити в його задоволенні. 
Вислухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», яка користується банківськими послугами в сфері відкриття, ведення, обслуговування карткових рахунків, їх функціонування та кредитування на підставі підписаних сторонами Анкет-заяв про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, починаючи з 2014 року.
01.06.2020 сторони підписали Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої сторони продовжили банківське обслуговування карткового рахунку ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви від 01.06.2020 (а.с.88-95).
19.10.2022 здійснено оновлену ідентифікацію, як клієнта АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 та підписано Анкету-Опитувальник клієнта - фізичної особи, в якій сторонами погоджено використання OTP пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису що підтверджується копією (а.с.87).
З 08.01.2024 розмір кредитного ліміту, який було встановлено ОСОБА_1 становив 100000,00 грн., та за історію користування кредитним лімітом неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою Банку про встановлені розміри кредитного ліміту на рахунку Позивачки (а.с.109).
Станом на 19.11.2024 позивачка користувалась картками № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які 20.11.2024 року були перевипущені.
19.11.2024 у період часу з 15:31:11 по 16:06:09 з картки № НОМЕР_2 на картку № НОМЕР_3 невідомі особи через Приват24 клієнта перерахували 79400,00 грн., з картки № НОМЕР_4 на картку № НОМЕР_3 було перераховано 1700,00 грн.
Після вчинення зазначених платіжних операцій і зарахування коштів на один картковий рахунок, картка № НОМЕР_3 , кошти було знято в двох банкоматах міста Дніпра та здійснено поповнення мобільного номеру телефона:
19/11/2024 15:43:41 20/11/2024 A10 F DB -20,200.00 UAH -20,000.00 -200.00 39,575.79 630346 6011 A4202711 UKR 59 SHEVCHENKA, DNIPRO, UA A 10 Зняття готівки Банкомат 5207113, 59 SHEVCHENKA;
19/11/2024 15:44:41 20/11/2024 A10 F DB -20,200.00 UAH -20,000.00 -200.00 22,375.79 270347 6011 A4202711 UKR 59 SHEVCHENKA, DNIPRO, UA A 10 Зняття готівки Банкомат 5207113, 59 SHEVCHENKA;
19/11/2024 15:45:38 20/11/2024 A10 F DB -20,200.00 UAH -20,000.00 -200.00 5,175.79 347348 6011 A4202711 UKR 59 SHEVCHENKA, DNIPRO, UA A 10 Зняття готівки Банкомат 5207113, 59 SHEVCHENKA;
19/11/2024 15:48:50 20/11/2024 A10 F DB -10,100.00 UAH -10,000.00 -100.00 8,075.79 374349 6011 A4202711 UKR 59 SHEVCHENKA, DNIPRO, UA A 10 Зняття готівки Банкомат 5207113, 59 SHEVCHENKA;
19/11/2024 15:50:23 20/11/2024 A10 F DB -8,585.00 UAH -8,500.00 -85.00 490.79 650350 6011 A4202711 UKR 59 SHEVCHENKA, DNIPRO, UA A 10 Зняття готівки Банкомат 5207113, 59 SHEVCHENKA;
19/11/2024 15:57:25 20/11/2024 A10 F DB -2,020.00 UAH -2,000.00 -20.00 570.79 531351 6011 CRAB1001 UKR DNIPRO, STR. SHEVCHENKO 5, DNIPRO, UA A 10 Зняття готівки Банкомат ABNK, Dnipro, str. Shevchenko 5;
19/11/2024 16:07:58 20/11/2024 A10 F DB -10,100.00 UAH -10,000.00 -100.00 10,470.79 242356 6011 CRAB1001 UKR DNIPRO, STR. SHEVCHENKO 5, DNIPRO, UA A 10 Зняття готівки Банкомат ABNK, Dnipro, str. Shevchenko 5;
19/11/2024 16:08:46 20/11/2024 A10 F DB -9,090.00 UAH -9,000.00 -90.00 1,380.79 288357 6011 CRAB1001 UKR DNIPRO, STR. SHEVCHENKO 5, DNIPRO, UA A 10 Зняття готівки Банкомат ABNK, Dnipro, str. Shevchenko 5;
19/11/2024 16:28:12 19/11/2024 P10 S DB -164.00 UAH -164.00 -4.00 1,216.79 218359 4814 I0260568 UKR P24 ANDR INTER, NABEREZHNAJA POBEDY, 30,D P 10 Поповнення мобільного НОМЕР_7;
19/11/2024 16:32:20 19/11/2024 P10 S DB -164.00 UAH -164.00 -4.00 1,052.79 737360 4814 I0260568 UKR P24 ANDR INTER,NABEREZHNAJA POBEDY, 30,D P 10 Поповнення мобільного НОМЕР_8;
19/11/2024 16:32:57 19/11/2024 P10 S DB -164.00 UAH -164.00 -4.00 888.79 348361 4814 I0260568 UKR P24 ANDR INTER,NABEREZHNAJA POBEDY,30,D P 10 Поповнення мобільного НОМЕР_6 .
Загальна сума операцій з урахуванням комісій становить 100987,00 грн., що підтверджується і випискою по даній картці (а.с.19-30).
Про зазначену вище обставину - несанкціоноване перерахування, зняття коштів невідомими особами та вчинення шахрайських дій, позивачка повідомила АТ КБ «ПриватБанк» за телефоном 3700 та зателефонувала в Національну поліцію України за номером 102.
Також, 03.12.2024 позивачка подала заяву до Деснянського управління поліції м. Києва ГУНП України про вчинення кримінального правопорушення.
На підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 10.01.2025 №754/289/25 були внесені відомості до ЄРДР № 12025100030000178 від 24.01.2025 провчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України «шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки», що підтверджується копією ухвали та витягу з ЄРДР (а.с.48-50).
Позивач звернувся до відділення банку із заявою від 21.11.2024 про проведення службового розслідування по факту розголошення банківської таємниці, а також заяву про анулювання кредитної заборгованості від 28.02.2024 (а.с.31-41).
Банком проведена службова перевірка, за результатами якої встановлено, що саме дії позивачки сприяли вчиненню спірних транзакцій та в подальшому зняттю коштів в банкоматі.
Зокрема, перевіркою відомостей з архіву записів телефонних розмов на номер 3700 на сервісі Voice Record System за 19.11.2024 року зафіксовано, що дзвінок від ОСОБА_1 надійшов 19.11.2024 о 17:23 з номеру телефона НОМЕР_5 , вона яким повідомила про шахрайські операції, що підтверджується записом розмови № 809358946 за 2024-11-19 о 18:23:16 з клієнтом ОСОБА_1 та витяг з ПК Voice Record System.
Судом в судовому засіданні досліжено вказаний запис, та встановлено, що під час розмови з оператором на номер 3700 ОСОБА_1 повідомляє, що їй зателефонувала невідома особа, представилась працівником Банку, назвавши всі її дані, що не викликало в неї підозри, а тому під час подальших масових телефонних дзвінків з різних номерів, вона передавала паролі, які надходили їй в SMS-повідомленнях на фінансовий номер телефону.
Надалі, в ході вивчення вибірки програмного комплексу SMS ARC (службові SMS - повідомлення) встановлено, що 19.11.2024 клієнт підтверджувала вхід в Приват24 та проведення фінансових операцій кодами та паролями, які отримував в SMS - повідомленнях на фінансовий номер телефону: НОМЕР_5 , вказане підтверджується журналом з ПК SMS ARC (а.с.107-108).
Передаючи паролі, які надходили позивачці на фінансовий номер телефону, вона дозволила вхід в свій платіжний застосунок Приват24 іншому мобільному пристрою, дозволила змінити пароль до Приват24 та в подальшому підключити свою картку до платіжного сервісу Google Pay.
Позивачка ОСОБА_1 , звертаючись із позовом до суду, вказує, що не надавала вказівки банку на здійснення відповідних платежів, мобільний телефон не губила та не передавала, дані щодо номеру картки, РIN-код, СVV-код нікому не повідомляла, а відтак відбувся несанкціонований вхід у банківську систему та, як наслідок, несанкціоновані перекази коштів, або мали місце протиправних дій працівників банку, які мали доступ до даних позивача.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні поговорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання не зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
У частині 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка
Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.
Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Статтею 42 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" контроль за дотриманням учасниками платіжних систем нормативно-правових актів, що регламентують порядок проведення переказу, а також застосування відповідних заходів впливу, передбачених законодавством України, покладено на Національний банк України.
Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
У відповідності до ст. 39 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством
України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.
У відповідності до п. 32.3.2 Закону України Про платіжні системи та переказ грошей в Україні у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.
Відповідно до Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Згідно з Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.
Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.
Так, згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року "Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів" : Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8).
Згідно п.9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.
Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.
Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01.06.2020.
Позивачка особистим підписом засвідчила, що «Я ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були мені надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді Я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку».
Позичальнику на підставі Анкети-Заяви відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено.
При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Підписавши відповідну Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивачка погодилася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.
Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками них рахунків.
За змістом п.6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.
До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 зі свого боку оспорює платіжні операції з переказу коштів по її рахунках та подальше їх зняття в банкоматах за 19.11.2024.
Зокрема, перевіркою відомостей з архіву записів телефонних розмов на номер 3700 на сервісі Voice Record System за 19.11.2024 зафіксовано, що дзвінок від ОСОБА_1 надійшов 19.11.2024 о 17:23 з номеру телефона НОМЕР_5 , вона яким повідомила про шахрайські операції.
Під час розмови з оператором на номер 3700 ОСОБА_1 повідомляє, що їй зателефонувала невідома особа, представилась працівником Банку, назвавши всі її дані, що не викликало в неї підозри, а тому під час подальших масових телефонних дзвінків з різних номерів, вона передавала паролі, які надходили їй в SMS-повідомленнях на фінансовий номер телефону.
З платіжної картки позивачки було проведено транзакції щодо переказу коштів з кредитної картки «Універсальна».
Передаючи паролі, які надходили позивачці на фінансовий номер телефону, вона дозволила вхід в свій платіжний застосунок Приват24 іншому мобільному пристрою, дозволила змінити пароль до Приват24 та в подальшому підключити свою картку до платіжного сервісу Google Pay. 
Враховуючи те, що треті особи для здійснення платіжних операцій, не мали б змоги зробити це, не знаючи паролю входу до системи «Приват24», паролів відомих лише позивачці, усіх даних картки Унівесальна (номер, дату, статичний та динамічний пароль, пін коду картки) то ОСОБА_1 не було дотримано вимоги Умов та правил надання банківських послуг щодо забезпечення збереження інформації необхідної для авторизації Клієнта через віддалені канали банківського обслуговування.
За розголошення ПІН-коду картки несе відповідальність тільки позивач.
Посилання на той факт позивачки, що остання нікому нічого не повідомляла і не розголошувала не підтверджено жодними належними і допустимими доказами та навпаки спростовуються аудіозаписом, який був предметом дослідження в судовому засіаднні.
Відповідно до копії витягу з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження фігурує «невстановлена особа, находячись в невстановленому місці, зателефонувавши з абоненського номеру, який не зберігся, та представившись як працівник АТ КБ «Приватбанк», шахрайським шляхом з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 з її банківських карток АТ «Універсал Банк» та АТ КБ «Приватбанк» та оформивши на останню кредитну картку в ТОВ «Лінеура Україна» на загальну суму 99992,00 грн, які в подальшому було знято у м.Дніпро, чим було завдано останній матеріальної шкоди на вказану суму».
Таким чином, слідчим в кримінальному провадженні за участю позивачки встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями невстановленої особи та зникненням коштів.
Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В даному випадку, ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів постановлення вироку або іншого судового рішення, яке набрало законної сили, щодо незаконного заволодіння вказаними грошовими коштами та здійснення інших незаконних операцій, на які вона посилається.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом згідно постанов від 28 лютого 2018 року (справа № 473/2315/17), від 06 березня 2018 року (справа № 585/1320/16-ц), від 10 липня 2019 року (справа № 522/22780/15-ц), від 01 липня 2020 року (справа № 712/9107/18) та від 07 грудня 2020 року (справа № 182/5175/16-ц).2.4 Позивач несвоєчасно повідомила Банк про вчинення шахрайських операцій з її рахунками.
Враховуючи те, що відповідальність за контроль над фінансовими інструментами, в т.ч. фінансовим номером телефону цілком і повністю лежить на стороні його власника, а Банк позбавлений можливості впливу в частині належного ставлення клієнтів до виконання обов`язків зі збереження вразливих даних, в т.ч. фінансових даних, зокрема, але не виключно даних, що дають можливість отримати контроль над фінансовими інструментами, що використовується клієнтом при проведенні фінансових операцій за допомогою дистанційного платіжного застосунку Приват24, покладення на Банк відповідальності за дії Відповідача є безпідставним.
Відповідно до ч. 20 статті 38 ЗУ «Про платіжні послуги» «користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний - не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права» (ч.20 статті 38 ЗУ «Про платіжні послуги»).
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
У Постанові Верховного Суду у справі №522/22780/15-ц від 09.07.2019 зазначено, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.
Під втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. (аб. 7 ч. 19 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги»).
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. (ч. 5 ст. 87 «Про платіжні послуги»).
Таким чином, встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової або при підозрі доступу третіх осіб рахунку та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення визначення часу звернення клієнта до Банку з відповідною заявою, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за них несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Подібним правовідносинам надано оцінку Верховним Судом по справі №585/1320/16-ц від 6 березня 2018 року, де зазначено, що «Крім того, до моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк».
Згідно до ч. 11 Розділу VI Положення №705, чинне на момент проведення спірних транзакцій і на яке посилається Позивач як на підставу своїх вимог і заперечень, «Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
Під втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації (аб.7 п.19 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги»).
Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки (аб.56 ч.1 статті 1 ЗУ «Про платіжні послуги»).
Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання платіжної операції. (ч.8 статті 38 ЗУ «Про платіжні послуги»)..
Платіжний застосунок - програмне забезпечення, встановлене в технічному/ мобільному пристрої, яке дає змогу держателю ініціювати платіжні або інші операції із використанням електронного платіжного засобу (аб. 18 ч. 4 ПОЛОЖЕННЯ про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затв. Постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 № 705 (далі по тексту - Положення №705).
Надавши реквізити картки, облікові дані входу та авторизувавши нетиповий пристрій з фінансового телефону, позивачка втратила контроль над платіжним засобом, оскільки треті особи отримали доступ до її Приват24. 
Отже, на противагу доводам позивачки, відповідач надав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, який підписано сторонами, та п. 3 якого містить угоду про використання простого електронного підпису. ОТР-пароль направлено на фінансовий номер телефону позивача та підтверджено ним укладення договору.
Таким чином, банком належним чином було доведено, що позивачка своїми діями сприяла втраті, незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, збільшувати кредитний ліміт та знімати кредитні кошти.
Таким чином, суд приходить до висновку, що факт шахрайських чи інших протиправних дій при здійсненні фінансових операцій щодо карткового рахунку позивачки належними та допустимими доказами не підтверджений, а також позивачкою не доведено належними та допустимими доказами того, що вона як користувач не замовляла і не оформляла здійснення платіжних операцій за відкритим їй банківським рахунком, отримані на її фінансовий номер телефону коди для входу до системи та проведення переказів не вводила. Сам по собі факт звернення позивачки до поліції та наявність кримінального провадження не є належним доказом на підтвердження позовних вимог.
Як вже зазначалось вище, між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» діють правовідносини щодо відкриття, ведення, обслуговування карткового рахунку, його функціонування та кредитування.
Зокрема, 01.06.2020 сторонами підписана Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідно до п. 2.1.1.3.1. Заяви про приєднання Сторони на підставі ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України визначили цим Договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів.
Погашення кредиту та процентів здійснюється Клієнтом щомісяця в такому порядку: - Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань Клієнта за цим Договором (здійснювати договірне списання).
Відтак, сторонами погодження здійснення договірного списання.
Застосувати до спірних правовідносин норми ч. 5 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», що передбачає відповідальність за невиконання умов договору є безпідставним.
Тому, відповідач законно нараховує відсотки за користування кредитними коштами, виходячи із 40,8 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту. 
З виписки по рахунку позивачки, яка долучена нею до матеріалів справи разом з позовною заявою підтверджується нарахування відсотків, виходячи зі ставки 3,4 % на місяць, що відповідає 40,8 % річних.
Враховуючи той факт, що саме позивачка розпорядилася кредитними коштами в сумі 79400,00 грн відтак на неї покладаєтся тягар щодо погашення заборгованості як по тілу кредиту, так і по відсотках нарахованих за користування кредитними коштами.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи те, що позивачка своїми діями сприяла розголошенню інформації третім особам, суд приходить до висновку що вина за проведені транзакції цілком і повністю лежить на стороні позивачки.
Таким чином, неправомірності дій чи бездіяльності Банку, як сторони договору, на проведення платежів на час розгляду даного позову не встановлено, отже, здійснене Банком списання грошових коштів не може вважатись безпідставним і виключає відповідальності відповідача згідно з умовами договору та вимогами законодавства.
Тому, вимога позивачакипро стягнення з Банку коштів, стягнутих на погашення заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом також не підлягає до задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши спір між сторонами з підстав, зазначених в позові, суд приходить до остаточного висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Враховуючи положення ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладееного, керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.
Повний текст рішення суду складено - 26.06.2026.
Суддя     В.О.Сенюта