П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1990/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Дмитро Михайлович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
01 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до Житомирського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи: з 03.11.1998 по 04.01.2000; з 13.12.2000 по 27.12.2000; з 25.04.2001 по 05.02.2002; з 27.05.2002 по 14.06.2002 та зобов`язання зарахувати до пільгового стажу періоди роботи: з 03.11.1998 по 04.01.2000; з 13.12.2000 по 27.12.2000; з 25.04.2001 по 05.02.2002; з 27.05.2002 по 14.06.2002 відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за Списком № 1 виробництв, цехів, професій посад і показників на роботах з шкідливими та важкими умовами праці з дати звернення з 07.11.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 10.12.2025 № 41216-38931/Г-02/8-0600/25 ОСОБА_1 протиправно відмовлено у зарахуванні до пільгового страхового стажу періодів роботи з 03.11.1998 по 04.01.2000, з 13.12.2000 по 27.12.2000, з 25.04.2001 по 05.02.2002, з 27.05.2002 по 14.06.2002 через відсутність підтвердження посади атестацією робочих місць, що затверджується висновком Державної експертизи умов праці. 

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.11.2025 про перерахунок пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2025 про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 з 23.10.1998 по 2020 рік працювала на підприємстві, посади на якому віднесені до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці. З 17.02.2005 їй призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
07.11.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з питанням щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 03.11.1998 по 04.01.2000, з 13.12.2000 по 27.12.2000, з 25.04.2001 по 05.02.2002, з 27.05.2002 по 14.06.2002.
Листом від 10.12.2025 № 41216-38931/Г-02/8-0600/25 Управління повідомило позивачку про неможливість зарахування зазначених періодів до пільгового стажу через відсутність підтвердження атестацією робочих місць за спірні періоди. У матеріалах пенсійної справи наявні висновки атестації робочих місць за 2002, 2003, 2006, 2011 роки, однак за періоди 2001-2002 років результати атестації, які б підтверджували право на пільговий стаж саме за вказаними інтервалами, не подані.
Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що непроведення або несвоєчаснепроведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчаснепроведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за заявою позивача було зобов`язане прийняти рішення про перерахунок пенсії або відмову у такому перерахунку, однак цього не зробило.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,відповідач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем заява, визначеного зразка про перерахунок пенсії, з усіма долученими документами, не надавалася, офіційної відмови від Управління позивач не отримував, а отримав роз`яснення листом від 10.12.2025 41216-38931/Т-02/8-0600/25.
Необхідність надання довідки, що уточнює характер виконуваної роботи зумовлена, зокрема, тим, що в трудовій книжці відсутня інформація про зайнятість протягом повного робочого дня в шкідливих та важких умовах праці. При призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації робочих місць, що затверджується висновком Державної експертизи умов праці. 
Оскільки Головним управлінням не приймалося відповідне рішення про відмову у перерахунку пенсії, спір щодо оскарження відмови в зарахуванні стажу відсутній.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються, зокрема, положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, а також Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення осіб, які працювали або працюють на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, здійснюється відповідно до окремого законодавчого акта через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження такого пенсійного забезпечення особам, зазначеним у наведеній нормі, пенсії призначаються за нормами Закону №1058-IV за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи працівника, є трудова книжка.
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, також є трудова книжка, а за її відсутності або відсутності відповідних записів трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що у випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи, для підтвердження стажу приймаються інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм права свідчить про те, що саме трудова книжка є основним документом, який підтверджує трудовий стаж особи, а необхідність подання додаткових документів виникає лише у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці або наявності у них неточностей чи суперечностей.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а зазначив, що визначальним для підтвердження права особи на пенсію на пільгових умовах є встановлення факту виконання роботи на відповідній посаді, а не формальне дотримання усіх вимог щодо оформлення записів у трудовій книжці.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у трудовій книжці позивачки містяться записи про її роботу на посаді рентген-лаборанта, яка віднесена до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників.
При цьому актом перевірки факту достовірності даних, зазначених у довідці про підтвердження наявного трудового стажу №61 від 20.04.2011, встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді рентген-лаборанта у період з 05.01.2000 по 28.02.2011 підтверджується.
Також згідно з висновком державної експертизи умов праці від 11.12.2006 №10-288 підтверджено право рентген-лаборанта на пенсійне забезпечення за Списком №1.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності підтвердження зайнятості позивачки повний робочий день у шкідливих умовах праці, оскільки актом перевірки достовірності видачі довідки для призначення пенсії №25 від 13.05.2005 підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день у відповідних умовах праці у спірний період.
Водночас, відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, для зарахування до пільгового стажу періодів роботи після 21.08.1992 необхідним є підтвердження умов праці результатами атестації робочих місць.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку №383 результати атестації робочих місць застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, протягом п`яти років після затвердження її результатів, за умови незмінності характеру та умов праці.
Атестація робочих місць проводиться відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442.
Пунктом 4 Порядку №442 передбачено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства.
Таким чином, працівник не наділений повноваженнями впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць, а тому негативні наслідки непроведення або несвоєчасного проведення такої атестації не можуть бути покладені саме на працівника.
Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, відповідно до якого непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць з вини роботодавця не може бути підставою для позбавлення особи права на зарахування відповідного періоду роботи до пільгового стажу.
Враховуючи положення частини пятої статті 242 КАС України, суди при вирішенні спору зобовязані враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у даній справі є не лише питання правомірності незарахування окремих періодів роботи до пільгового стажу, а й належність розгляду пенсійним органом звернення позивачки від 07.11.2025.
Механізм подання та розгляду заяв про призначення чи перерахунок пенсії визначений Порядком №22-1.
Так, відповідно до пункту 1.8 Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії є день прийняття органом Пенсійного фонду заяви з усіма необхідними документами.
Пунктом 4.1 Порядку №22-1 передбачено, що подані особами заяви підлягають реєстрації в електронному журналі звернень органу, який призначає пенсію.
Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 за результатами розгляду заяви орган Пенсійного фонду зобов`язаний прийняти відповідне рішення про призначення, перерахунок або відмову у вчиненні таких дій.
При цьому пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено обов`язок органу Пенсійного фонду після прийняття рішення повідомити особу про результати розгляду її заяви із зазначенням причин відмови та порядку її оскарження.
Судом встановлено, що 07.11.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо зарахування спірних періодів до пільгового стажу та фактично просила здійснити перерахунок пенсії.
Однак за результатами розгляду зазначеного звернення відповідачем не було прийнято жодного рішення у порядку, визначеному Порядком №22-1, а натомість надано лише лист-роз`яснення від 10.12.2025 №41216-38931/Г-02/8-0600/25.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст заяви позивачки свідчив про її намір реалізувати право на перерахунок пенсії з урахуванням пільгового стажу, а тому відповідач був зобов`язаний розглянути таку заяву саме у порядку, визначеному пенсійним законодавством.
Посилання апелянта на те, що позивачкою не подано заяву встановленого зразка, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи суперечать принципу належного врядування та не можуть бути підставою для ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього обов`язків.
Отримавши звернення позивачки, у якому чітко висловлено намір щодо зарахування пільгового стажу та проведення перерахунку пенсії, відповідач, у разі необхідності усунення недоліків оформлення заяви, був зобов`язаний надати заявниці відповідну допомогу та забезпечити належний розгляд її звернення, а не обмежуватись наданням інформаційного листа.
Колегія суддів також враховує, що відповідач фактично не прийняв рішення щодо усіх спірних періодів роботи позивачки, а у листі від 10.12.2025 зазначив лише про незарахування періоду з 25.04.2001 по 05.02.2002.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.11.2025 є правильним та таким, що відповідає встановленим обставинам справи і вимогам чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення, а доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків не спростовують.
При цьому колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому відповідно до положень статті 308 КАС України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.