Справа № 359/14455/25
Провадження №2/359/2406/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2026р.        м. Бориспіль 

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді    Чирки С.С.,
при секретарі     Кривохижі О.М. 
за участю
представника позивача Синиченко Д.В. 
представника відповідача Щерби К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 16.03.2021 ТОВ «Авентус Україна» та  ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту. Згідно з яким ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000 гривень, які вона зобов`язалась протягом встановленого сторонами строку повернути та сплатити відсотки за їх користування. Відповідач неналежним чином виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 19680,00 гривень. В подальшому право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому позивач просить суд стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 19680,00 гривень, понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 9000,00 грн. витрат на правову допомогу. 
17 березня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Основні заперечення зводяться до того, що позивач, на думку відповідача, не довів факту укладення саме відповідачем електронного кредитного договору, оскільки не надано доказів належності їй номера телефону, надсилання та використання одноразового ідентифікатора, журналів авторизації, IP-адреси чи інших технічних даних. Також відповідач вказує, що позивач не довів фактичного надання кредитних коштів, оскільки відсутні банківські документи про зарахування коштів саме на рахунок відповідача та докази належності їй банківської картки. Крім того, у відзиві зазначено, що позивач не довів належного переходу до нього права вимоги за договором факторингу, оскільки, на думку відповідача, не надано повного реєстру боржників, належних доказів передачі права вимоги саме щодо відповідача та доказів оплати за договором факторингу. Окремо відповідач заперечує проти нарахування процентів у заявленому розмірі, посилаючись на те, що строк кредитування становив 30 днів, а тому проценти могли нараховуватися лише в межах цього строку. Також заявлено про застосування позовної давності, оскільки, на думку відповідача, строк виконання зобов`язання настав у квітні 2021 року, а трирічний строк позовної давності сплив у 2024 році. Відповідач також вважає необґрунтованими заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн та просить стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. 
23 березня 2026 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. У відповіді представник позивача заперечила проти доводів відповідача та зазначила, що позов подано в межах строку позовної давності, оскільки перебіг такого строку продовжувався у зв`язку з дією карантину та воєнного стану. Також представник позивача вказала, що кредитний договір був належним чином укладений в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора, кредитні кошти були перераховані відповідачу, а нарахування процентів здійснено відповідно до умов договору, з урахуванням передбаченої ним пролонгації. Крім того, позивач послався на належний перехід до нього права вимоги за договорами факторингу та обґрунтованість заявлених витрат на правничу допомогу. У зв`язку з цим просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та звернув увагу на таке. Хоча кредитний договір між сторонами був укладений строком на 30 днів, його умовами передбачалася можливість пролонгації. Відповідач 12.04.2021 року здійснила платіж у розмірі 16,80 грн, чим, на думку представника позивача, пролонгувала дію договору та продовжила строк його дії на 90 днів.
Представник відповідача у судовому засіданні заборгованість за тілом кредиту та відсотками у розмірі 342 грн. визнав, проте заперечив проти пролонгації договору та стягнення витрат на правову допомогу.
Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 16 березня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та  ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №3830812. Згідно з яким ТОВ «Авентус Україна» надав  ОСОБА_1 кредит у розмірі 6000 гривень, який остання зобов`язалась повернути в строк до 30 днів та сплатити проценти за користування ним у розмірі стандартної процентної ставки 1.90% за день користування та зниженої процентної ставки у розмірі 0,01%.
Пунктом 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту 
ТОВ «Авентус Україна» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав  ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі передбаченому договором, що підтверджується випискою за договором №б/н за період 16.03.2021 – 22.03.2021 наданою АТ КБ «ПриватБанк». 
Згідно розрахунку позивача, борг  ОСОБА_1 за договором позики складає 19680,00 грн., що становить: 6000,00 грн. – основний борг, 13680,32 грн. заборгованість по відсоткам.
Згідно із ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Суд відхиляє доводи представника відповідача про недоведеність факту укладення кредитного договору, оскільки матеріали справи містять договір про споживчий кредит №3830812 від 16.03.2021 року, укладений в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора. Такий спосіб укладення договору відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», а тому сам по собі факт відсутності у матеріалах справи технічних логів, IP-адреси чи журналів авторизації не свідчить про неукладення договору.
Крім того, факт надання кредитних коштів підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» за період з 16.03.2021 року по 22.03.2021 року, з якої вбачається перерахування кредитних коштів за договором. Натомість відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані кошти на її рахунок не надходили або що кредитний договір був укладений іншою особою без її волевиявлення.
Також суд враховує, що 12.04.2021 року відповідач здійснила платіж за кредитним договором у розмірі 16,80 грн. Вчинення такого платежу свідчить про фактичне визнання відповідачем існування кредитних правовідносин та наявності зобов`язання за договором.
Крім того, умовами договору сторони передбачили можливість пролонгації строку кредитування. З урахуванням здійснення відповідачем 12.04.2021 року платежу у розмірі 16,80 грн, строк дії кредитного договору був продовжений на строк до 90 днів, тобто до 15.07.2021 року.
Разом з тим суд не погоджується з розрахунком заборгованості позивача у повному обсязі.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця враховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13-ц), від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц).
Встановлено, що з урахуванням пролонгації строк кредитування тривав до 15.07.2021 року. Тому проценти за користування кредитом можуть бути нараховані лише за період дії договору, тобто до 15.07.2021 року включно.
Матеріалами справи підтверджується, що станом на 15.07.2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 13296,00 грн. Саме вказана сума є заборгованістю, яка виникла у межах погодженого сторонами строку кредитування та підтверджена матеріалами справи. Позивачем не доведено правомірності нарахування процентів у такому розмірі після 15.07.2021 року, тобто після спливу максимального строку пролонгації кредитного договору.
Відповідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
01.12.2021 між ТОВ «Сіті Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна» укладено Договір факторингу №01-12/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило «Сіті Фінанс» право вимоги відповідно до реєстру боржників.
Відповідно до Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами від 01 грудня 2021 року, ТОВ «Сіті Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3830812.
01.08.2025 між ТОВ «Сіті Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу №01-08/25, у відповідності до умов якого ТОВ «Сіті Фінанс» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги відповідно до реєстру боржників.
Відповідно до Реєстру Боржників для друку до договору факторингу №01-08/5 від 01.08.2025 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3830812.
Враховуючи вище вказане суд вважає, що ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №3830812.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит №3830812 від 16.03.2021 року у розмірі 13296,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За правилами ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Також відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений 16.03.2021 року строком на 30 днів. Разом з тим умовами договору була передбачена можливість пролонгації строку кредитування.
З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2021 року відповідач здійснила платіж у розмірі 16,80 грн, у зв`язку з чим, відповідно до умов договору, строк користування кредитом був продовжений на строк до 90 днів, тобто до 15.07.2021 року.
Отже, право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка існувала станом на 15.07.2021 року, виникло після спливу продовженого строку виконання зобов`язання, тобто з 16.07.2021 року.
Звичайний трирічний строк позовної давності за такими вимогами спливав би 16.07.2024 року.
Разом з тим суд враховує, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, діяв до 24 год. 00 хв. 30.06.2023 року. Таким чином, значна частина перебігу позовної давності за спірним зобов`язанням припала на період дії карантину, у зв`язку з чим строк звернення до суду підлягав продовженню на відповідний період.
З урахуванням продовження строку позовної давності на період дії карантину, який припадав на перебіг позовної давності у цій справі, строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на грудень 2025 року не сплив.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позов подано в межах строку позовної давності, а тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності та відмови у позові з цих підстав немає.
Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано такі докази: копія договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року; копія заявки №2169 від 01 жовтня 2025 року на суму 9000,00 грн.; копія витягу з акту №21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 на суму 9000,00 грн. 
Вказані докази свідчать про фактичне надання правничої допомоги у справі та понесення позивачем відповідних витрат.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Так як позов ТОВ «Факторнг партнерс» задоволено частково (67,56%), то суд вважає за необхідне стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору в розмірі 1636,59 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6080,40 грн.
Керуючись ст. 207, 526, 549, 551, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268,279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371), місцезнаходження: м.Київ, вул.Гедройця Єжи, буд.6 оф.521 заборгованість за кредитним договором в розмірі 13296 грн. ,судовий збір в розмірі 1636,59 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6080,4грн. 
В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 01 червня 2026 року. 

Суддя  Чирка С.С.