РІШЕННЯ
Іменем України

23 червня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/163/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Новик Т.О. за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу, 
за позовом Комунального підприємства «Теплокомуненерго» Чернігівської міської ради (код ЄДРПОУ 44819434), вул. Ушинського, 23, м. Чернігів, 14000
до відповідача: Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (код ЄДРПОУ 03357671), вул. Реміснича, 55б, м. Чернігів, 14000
про стягнення 8 404 944,88 грн

за участю представників сторін:
від позивача: Гайдука С.В. – адвоката, ордер серії СВ №1163393 від 25.02.2026
від відповідача: Точоної О.П. – представник за довіреністю № 4 від 29.12.2025, адвокат

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.
До Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Комунального підприємства «Теплокомуненерго» Чернігівської міської ради до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення 8404944,88 грн заборгованості, з яких: 8114275,96 грн боргу, 56799,93 грн інфляційних нарахувань, 213194,26 грн пені, 20674,73 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по договору про постачання теплової енергії № 277/25/137/25 від 10.03.2025 в частині своєчасних розрахунків за поставлену теплову енергію за період березень-квітень 2025 року.
Ухвалою Господарського суд Чернігівської області від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.04.2026 о 10:30 год., встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.
Позивачу та відповідачу ухвала суду від 16.03.2026 доставлена до їх Електронних кабінетів ЄСІТС 16.03.2026 о 13:20 год. та 13:24 год. відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
В розумінні статті 242 ГПК України учасники належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, пояснень, заперечень.
30.03.2026 відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив, зазначивши таке:
- 10.03.2025 між КП"ТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" Чернігівської міської ради та АТ«ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» укладено Договір №277/25/137/25 про постачання теплової енергії;
- умовами договору передбачено, що сплата за поставлену теплову енергію, яка є предметом цього Договору, здійснюється відповідачем щомісячно до 20 числа місяця у розмірі 50 відсотків суми, решту 50 відсотків суми, зазначеної в Акті приймання-передачі теплової енергії відповідач сплачує позивачу до 31 грудня 2025 року (включно):
- остаточний розрахунок за Договором здійснюється на підставі звірки взаєморозрахунків, здійсненої станом на день оплати. У разі наявності непрофінансованих компенсацій, передбачених ст. 2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі теплової енергії відповідач здійснює після фінансування таких компенсацій згідно з чинним законодавством;
- позивачем не доведено порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо проведення остаточного розрахунку за отримані послуги за Договором;
- Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» запроваджено мораторій на підвищення цін (тарифів) на ринку природного газу та у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону (у чинній до 27.07.2023 редакції ) протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення для всіх категорій споживачів, зокрема тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води;
- органи місцевого самоврядування не збільшили тарифи на послуги АТ «ОТКЕ» з теплопостачання та гарячого водопостачання, тому Товариство у своїй діяльності застосовувало та застосовує економічно-необґрунтовані тарифи;
- заборгованість з різниці в тарифах не компенсована. Станом на січень 2026 визнана, однак не компенсована розрахункова різниця в тарифах АТ «ОТКЕ» у розмірі 1 194 283 320,00 грн, що підтверджується копія протоколів та довідкою;
- обставини наявності непрофінансованої компенсації, передбаченої ст. 2 вказаного вище Закону встановлені у ряді рішень Господарського суду Чернігівської області, що набрали законної сили, де стороною по справ є АТ «ОТКЕ», це до прикладу рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.07.2025 по справі 927/331/25 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2025 по справі 927/387/25;
- Комітетом з питань бюджету ухвалено таке рішення: «збільшити видатки споживання за бюджетною програмою "Базова дотація" на 1.553.527,2 тис. грн, зменшити видатки споживання за бюджетною програмою "Додаткова дотація з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення повноважень органів місцевого самоврядування на деокупованих, тимчасово окупованих та інших територіях України, що зазнали негативного впливу у зв`язку з повномасштабною збройною агресією Російської Федерації" (код 3511280) на 517.750,2 тис. грн, виключити видатки споживання за бюджетною програмою "Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, що складається в поточному періоді" (код 3511170) у сумі 15.223.238,6 тис. грн;»
- АТ «ОТКЕ» звернулося до ОМС з проханням при формуванні та затвердженні бюджетів територіальних громад на 2026 рік врахувати положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» та передбачити відповідними бюджетами у 2026 році спрямування визначених додаткових надходжень до загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад у розмірі 4 відсотки на погашення дебіторської заборгованості АТ «ОТКЕ» з різниці в тарифах. Однак відповідей поки не отримали (копії листів додаються);
- у відповідності до п. 3.7 Договору, з урахуванням наявної непрофінансованої компенсації, передбаченої ст.2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», строк розрахунку за фактично переданий обсяг відповідно до акту/актів приймання-передачі теплової енергії по Договору у Споживача не настав; тому позов у частині вимоги про стягнення основного боргу є передчасним, оскільки позивачем не доведений на підставі належних та допустимих доказів факт настання строку щодо проведення остаточного розрахунку за теплову енергію, отриману відповідачем за Договором; позов у похідних вимогах про стягнення штрафних санкцій (в формі 3% річних, пені, інфляційних втрат), нарахованих за порушення виконання грошових зобов`язань за Договором є відповідно безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи
03.04.2026 до Господарського суду Чернігівської області через систему «Електронний суд» від Комунального підприємства «Теплокомуненерго» Чернігівської міської ради надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій позивач зазначає про наступне:
- у договорі №277/25/137/25 від 10.03.2025 чітко встановлений термін виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати за поставлену теплову енергію;
- посилання представника Відповідача на введення в Україні правового режиму воєнного стану не може вважатися належним і допустимим доказом неможливості виконання договірних зобов`язань по Договору від 10.03.2025 № 277/25/137/25 про постачання теплової енергії, оскільки Відповідачем не надано суду Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) конкретно стосовно Договору від 10.03.2025 № 277/25/137/25 про постачання теплової енергії, виданий і оформлений ТПП України або її територіальними органами відповідно до норм чинного законодавства України;
- посилання представника Відповідача на відсутність бюджетних асигнувань щодо компенсації з різниці в тариф та заборгованість споживачів послуг АТ "ОТКЕ" жодним чином не може слугувати виправданням невиконання договірних зобов`язань, строк виконання яких настав відповідно до умов вищезазначеного Договору, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, відсутність коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань за договором або відповідальності за його порушення. В той же час, невиконання умов договору через брак фінансування не вважається форс-мажором;
- посилання представника Відповідача на Рішення Господарського суду Чернігівської області у справах 927/331/25 та 927/387/25 також не є належними і допустимими доказами неможливості виконання договірних зобов`язань по Договору від 10.03.2025 № 277/25/137/25 про постачання теплової енергії, оскільки рішення судів першої інстанції не можуть бути джерелом права в розумінні господарського процесуального законодавства України, оскільки вони ніяким чином не стосуються предмету спору у справі № 927/163/26 та не містять жодних преюдиційних фактів.
Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.
09.04.2026 до Господарського суду Чернігівської області через систему «Електронний суд» від АТ«ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» надійшли заперечення (на відповідь на відзив), у якій відповідач зазначає про наступне:
- АТ «ОТКЕ» не заперечує щодо наявності заборгованості по оплаті по договору про постачання теплової енергії від 10.03.2025 №277/25/137/25. Проте, якщо сторони добровільно погодили в договорі, що оплата здійснюється саме після отримання фінансування, то така умова є чинною, Відповідач діє в межах діючих умов Договору і не уникає виконання зобов`язання;
- позивачем не доведено настання події, передбаченої в п. 3.7. Договору, з якою Сторони Договору пов`язали настання строку розрахунку за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі теплової енергії по Договору, а саме фінансування компенсацій, передбачених ст. 2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», згідно з чинним законодавством та відповідно порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо проведення остаточного розрахунку за отримані послуги за Договором. Договір є чинним, його недійсність прямо не встановлена законом, недійсним п. 3.7. договору судом не визнавався; заборгованість не є простроченою, позов є передчасним.
Заперечення (на відповідь на відзив) прийняті судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.
16.04.2026 від представника АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження, у якому представник відповідача зазначає пор участь у іншій справі в зазначену дату розгляду підготовчого судового засідання та зацікавленості у розгляді справи за участі їх представника.
У підготовчому засіданні, яке відбулось 16.04.2026, судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та з урахуванням думки представника позивача про відкладення підготовчого засідання до 06.05.2026 об 11:00 год., про що сторін повідомлено ухвалою повідомленням.
У підготовчому засіданні від 06.05.2026 судом оголошено про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.06.2026 на 10:00, про що сторін повідомлено ухвалою повідомленням.
У судовому засіданні 10.06.2026 суд оголосив перерву до 23.06.2026, встановив сторонам строк для надання додаткових пояснень.
11.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення.
12.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення (уточнені), а також клопотання про залишення без розгляду додаткових пояснень, поданих 11.06.2026.
Суд задовольнив клопотання відповідача, справа розглядається з урахуванням додаткових пояснень від 12.06.2026, в яких позивач з посиланням на судову практику Верховного Суду вказує на добросовісність, як певний стандарту поведінки, і зазначає, що під недобросовісністю АТ "ОТКЕ" у даній справі розуміти той факт, що станом на 11.06.2026 Відповідачем по спірному договору сплачено 0 гривень 0 копійок, в той час як несплачена заборгованість (основна сума боргу) складає 10 237 981,64 грн. Просить суд також звернути увагу на той факт, у випадку невиділення Державою фінансування для виконання Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" КП "ТКЕ" ЧМР оплату за поставлену теплову енергію по спірному договору може не отримати взагалі, що суперечить також принципам справедливості та розумності. 
Разом з тим відповідач зазначає, що Договір від 10.03.2025 № 277/25/137/25 не є типовим; посилається на Постанову НКРЕКП від 18.06.2025 № 888 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" та додаток 4 до вказаної постанови та стверджує, що нездійснення оплати за поставлену теплову енергію відповідно до умов Договору від 10.03.2025 № 277/25/137/25 суперечить не тільки умовам самого договору, основним принципам договірного права, закріплених у Цивільному кодексі України, але також і абзацу 4 пункту 3.1.16. Правил користування тепловою енергією.
18.06.2026 підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких відповідач заперечив проти доводів позивача.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
У судовому засіданні 23.06.2026 відповідачем заявлено усне клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, обгрунтовано покладанням цими санкціями надмірного тягаря на товариство. Суд прийняв клопотання до розгляду.
Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.
23.06.2026 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
10.03.2025 між Комунальним підприємством «Теплокомуненерго» Чернігівської міської ради (теплопостачальна організація) та Акціонерним товариством “Облтеплокомуненерго” (споживач) укладений Договір №277/25/137/25 про постачання теплової енергії (далі – Договір), за умовами пункту 1.1. якого постачання теплової енергії (Товару) здійснюється Теплопостачальною організацією до місця передачі теплової енергії «Споживачу» - вводи зовнішніх інженерних мереж до об`єктів кінцевих споживачів «Споживача».
Відповідно до п. 1.2 Договору Теплопостачальна організація зобов`язується у період з 10 березня 2025 року і до дати закінчення опалювального періоду 2024/2025 р.р., яка визначається рішенням, прийнятим відповідними органами місцевого самоврядування, поставляти Споживачу теплову енергію (Товар), а Споживач - приймати і оплачувати поставлену теплову енергію (Товар) за регульованими тарифами, встановленими згідно діючого законодавства України для Теплопостачальної організації. Теплова енергія постачається для надання в подальшому Споживачем послуг з постачання теплової енергії, послуг з постачання гарячої води та постачання теплової енергії власним споживачам за категоріями:
- 1 категорія - населення;
- 2 категорія - бюджетні організації та установи;
- 3 категорія - релігійні організації;
- 4 категорія - інші.
Пунктом 1.3 Договору передбачений орієнтовний обсяг теплової енергії, яка буде поставлена Споживачу протягом дії Договору, складає 5 184 Гкал, та розподіляється по категоріям відповідно, а саме:
- для «населення» орієнтовний обсяг теплової енергії за березень 2025 року складає 221 Гкал, за квітень 2025 року -1413 Гкал, разом: 3634 Гкал;
- для «бюджетних організацій та установ» орієнтовний обсяг теплової енергії за березень 2025 року складає 733 Гкал, за квітень 2025 року - 467 Гкал, разом: 1200 Гкал;
- для «інших» споживачів орієнтовний обсяг теплової енергії за березень 2025 року складає 214 Гкал, за квітень 2025 року - 136 Гкал, разом: 350 Гкал
- що стосується релігійних організацій, показники обсягу теплової енергії, яка буде поставлена споживачу протягом березня-квітня 2025 року, відсутні.
Згідно з п. 1.4 Договору ціна 1 Гкал теплової енергії визначається згідно із чинними тарифами Теплопостачальної організації на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання (в розрізі категорій споживачів), які встановлені відповідними рішеннями органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
На день підписання цього Договору тарифи Теплопостачальної організації становлять:
- для населення вартість 1 Гкал складає 1332,45 грн без ПДВ;
- для бюджетних організацій вартість 1 Гкал складає 3933,59 грн без ПДВ;
- для інших споживачів вартість 1 Гкал складає 3895,51 грн без ПДВ;
- для релігійних організацій вартість 1 Гкал складає 3828,83 грн без ПДВ.
Вартість поставленої теплової енергії визначається Теплопостачальною організацією Споживачу на підставі актів приймання-передачі теплової енергії.
За умовами пункту 2.1. Договору Ціна цього Договору дорівнює вартості всієї теплової енергії, що буде поставлена по цьому Договору. Орієнтовна ціна Договору складає 13 111 031,76 грн (тринадцять мільйонів сто одинадцять тисяч тридцять одна грн. 76 коп.), в тому числі ПДВ - 2 185 171,96 грн.
Пунктом 3.4 Договору передбачено, що до 10 числа місяця наступного за розрахунковим Теплопостачальна організація зобов`язана на підставі Звіту про спожиту теплову енергію по категоріях споживачів, скласти та надати Споживачу два примірники підписаного та скріпленого печаткою Акту приймання-передачі теплової енергії. В Акті відображаються наступні дані: розрахунковий період, кількість поставленої теплової енергії по групах кінцевих споживачів (населення, бюджет, релігійні організації, інші), вартість поставленої теплової енергії по групах згідно з діючими тарифами, загальна кількість та вартість поставленої теплової енергії, що підлягає сплаті.
Акт приймання-передачі теплової енергії надається Теплопостачальною організацією з урахуванням встановлених сторонами та підтверджених спільно порушень умов постачання теплової енергії (Товару).
Протягом п`яти робочих днів з дати отримання від Теплопостачальної організації Акту приймання-передачі теплової енергії Споживач зобов`язаний підписати, скріпити печаткою та повернути Теплопостачальній організації один примірник Акту приймання-передачі теплової енергії (п. 3.5 договору).
Сплата за поставлену теплову енергію, яка є предметом цього Договору, здійснюються Споживачем наступним чином:
- щомісячно до 20 числа місяця, що слідує за розрахунковим Споживач сплачує Теплопостачальній організації 50 (п`ятдесят) відсотків суми, зазначеної в Акті приймання- передачі теплової енергії;
- решту 50 (п`ятдесят) відсотків суми, зазначеної в Акті приймання-передачі теплової енергії, Споживач сплачує Теплопостачальній організації до 31 грудня 2025 року (включно). При цьому остаточний розрахунок за Договором здійснюється на підставі звірки взаєморозрахунків, здійсненої станом на день оплати. У разі наявності непрофінансованих компенсацій, передбачених ст. 2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі теплової енергії Споживач здійснює після фінансування таких компенсацій згідно з чинним законодавством (п. 3.7. договору).
Відповідно до п. 4.1 Договору строк поставки теплової енергії (Товару) - у період з 10 березня 2025 року і до дати закінчення опалювального періоду 2024/2025 р.р., яка визначається рішенням, прийнятим відповідними органами місцевого самоврядування. Постачання теплової енергії здійснюється на підставі письмових звернень Споживача про початок та закінчення постачання теплової енергії за цим Договором із зазначенням конкретного об`єкту або об`єктів Споживача. Сторони домовилися, що постачання теплової енергії Теплопостачальною організацією здійснюється виключно з урахуванням її власних технічних можливостей.
Пунктами 5.1.1, 5.1.3 Договору передбачено, що Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі проводити оплату за поставлену теплову енергію (Товар) та виконувати умови та порядок оплати поставленої теплової енергії (Товару) в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.
При несвоєчасному здійсненні розрахунків за теплову енергію Споживач сплачує Теплопостачальній організації пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення платежу, від простроченої суми за кожен день такого прострочення, а також борг з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення і 3% річних від простроченої суми (п. 6.5. договору).
Розбіжності та спори між «Сторонами», пов`язані з виконанням, зміною та розірванням даного Договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами (телеграмами, факсами), укладенням додаткових угод до Договору (п. 8.1. договору).
Згідно з п. 9.1. Договору цей Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами і діє до дати закінчення опалювального періоду 2024/2025 р.р. (включно), яка визначається рішенням, прийнятим відповідними органами місцевого самоврядування, а в частині розрахунків за поставлену теплову енергію до 31.12.2025 р., але у будь-якому випадку до повного їх виконання. «Споживач» приймає та використовує теплову енергію на підставі наданих «Теплопостачальній організації» письмових звернень про початок та закінчення постачання теплової енергії у опалювальний період 2024/2025 р. р., початок і закінчення якого визначаються рішеннями, прийнятими відповідними органами місцевого самоврядування. 
Припинення дії Договору не звільняє «Споживача» від обов`язку повної сплати за поставлену теплову енергію (п. 9.5. договору).
На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу теплову енергію на суму 8114275,96 грн за період з березня 2025 року по квітень 2025 року за Актами приймання-передачі теплової енергії: 
- від 31.03.2025 (у березні 2025 року) на загальну суму 5 366 714,80 грн (з ПДВ); 
- від 30.04.2025 (у квітні 2025 року) на загальну суму 2 747 561,16 грн (з ПДВ).
Вище вказані акти приймання-передачі теплової енергії, а також звіти про спожиту теплову енергію по категоріях споживачів за березень – квітень 2025 року підписані сторонами та скріплені їх печатками, копії яких додано до матеріалів справи (а.с.14-15).
Відповідно до інформації про стан розрахунків по договорах станом на 01.01.2026 у відповідача заборгованість за договором №927/25/137/25 від 10.03.2025 не сплачена у повному обсязі та становить 8114275,86 грн (а.с. 16).
02.01.2026 позивачем на адресу відповідача направлялась вимога №01/05/3, у якій позивач просив у строк передбачений нормами чинного законодавства України сплатити на розрахунковий рахунок КП «ТКЕ» ЧМР наявну заборгованість у розмірі 8114275,96 грн, яку відповідач залишив без виконання.
Відповіді на вказану вимогу матеріали справи не містять.
За твердженням позивача сума несплаченого основного боргу на дату подання позову до суду становить 8114275,96 грн.
З огляду на те, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання по оплаті вартості природного газу, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 566799,93 грн інфляційних втрат за період з 01.01.2026 по 31.01.2026, 213194,26 грн пені за період з 01.01.2026 по 31.01.2026 та 20674,73 грн 3% річних за період прострочення з 01.01.2026 по 31.01.2026.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). 
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки; оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом за нормами Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 712 якого передбачає можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж, враховуючи також особливості законодавства у сфері теплопостачання.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Пунктом 1 ст. 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Відповідно до положень частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до положень ст. 3 Закону України “Про теплопостачання” відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Згідно зі ст. 1 цього Закону теплова енергія – товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) – господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; сфера теплопостачання - сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам. 
За приписами ст. 19 вказаного Закону діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. 
За змістом статті 24 Закону України "Про теплопостачання" до основних обов`язків споживача теплової енергії, зокрема, віднесено додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.
У частині 1 статті 12, частині 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що надання житлово-комунальних послуг (до яких належить послуга з постачання теплової енергії) здійснюється виключно на договірних засадах; послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. 
Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначають чинні на час укладення Договору Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198 (постанова втратила чинність 02.12.2025 на підставі Постанови КМУ № 1528 від 26.11.2025).
За змістом пунктів 23, 26 Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Споживач сплачує теплопостачальній організації вартість теплової енергії, спожитої понад обсяг, передбачений на відповідний (розрахунковий) період, згідно з умовами договору.
Споживач теплової енергії зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання; зберігати вузол обліку та пломби на ньому в належному стані; повідомляти теплопостачальну організацію про недоліки в роботі вузла обліку; вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії; надавати необхідні розрахункові документи на вимогу представників теплопостачальної організації для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показам вузла обліку; повідомити теплопостачальну організацію про своє бажання щодо припинення споживання теплової енергії відповідно до договору; не допускати переобладнання системи теплоспоживання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку, будівлі (споруди); у міжопалювальний період виконувати обов`язкові обсяги робіт з підготовки до опалювального періоду та оформити акт про готовність об`єкта до опалювального періоду або надати рішення (лист) щодо гарантії забезпечення безпечної експлуатації системи теплоспоживання; не займати підвали будинків, будівель (споруд), що мають небезпеку затоплення, в яких прокладені теплові мережі або обладнані теплові вводи, під майстерні, склади, магазини, офіси тощо (пункт 40 Правил користування тепловою енергією).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 18.06.2025 № 888 затвердила Правила користування тепловою енергією.
Ця постанова набирає чинності з дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, але не раніше дня втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» (п. 4 Правил № 888).
Отже вказана постанова набрала чинності 02.12.2025.
Пунктом 3 вказаних Правил визначено, що теплогенеруючі, теплотранспортуючі та теплопостачальні організації зобов`язані привести правовідносини між собою та з іншими користувачами систем теплопостачання у відповідність до Правил протягом шести місяців з дня набрання чинності цією постановою. Зобов`язання відповідних користувачів системи теплопостачання з проведення розрахунків, що виникли до укладення договорів купівлі-продажу, транспортування та постачання теплової енергії відповідно до Правил, залишаються чинними до повного погашення заборгованості на умовах договорів у сфері теплопостачання, укладених до набрання чинності цією постановою.
У відповідності до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Згідно з підпунктом 2 пункту “а” ст. 28 Закону України “Про місцеве самоврядування Україні” до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів па теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів па комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.
Судом встановлено, що між Комунальним підприємством “Теплокомуненерго” Чернігівської міської ради (Теплопостачальна організація) та Акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» (Споживач) укладено Договір №277/25/137/25 про постачання теплової енергії від 10.03.2025, на виконання умов якого позивачем поставлено споживачу – АТ «Облтеплокомуненерго» за період з 01.03.2025 по 30.04.2025 теплову енергію на загальну суму 8114275,96 грн, що підтверджується Актами прийому-передачі теплової енергії від 31.03.2025 на суму 5366714,80 грн; від 30.04.2025 на суму 2747561,16 грн, а також відповідно до звітів про спожиту теплову енергію по категоріях споживачів за березень, квітень 2025 року, складеними позивачем в порядку п. 3.4 Договору.
Будь-яких зауважень або заперечень щодо обсягу та вартості спожитої теплової енергії за переліченими Актами прийому-передачі теплової енергії в спірному періоді суду не надано. Факт отримання теплової енергії за вказаними Актами та факт виставлення позивачем рахунків на оплату не заперечувався. 
За умовами п. 3.7. Договору сплата за поставлену теплову енергію, яка є предметом цього Договору, має здійснюватися Споживачем наступним чином:
- щомісячно до 20 числа місяця, що слідує за розрахунковим Споживач сплачує Теплопостачальній організації 50 (п`ятдесят) відсотків суми, зазначеної в Акті приймання-передачі теплової енергії;
- решту 50 (п`ятдесят) відсотків суми, зазначеної в Акті приймання-передачі теплової енергії, Споживач сплачує Теплопостачальній організації до 31 грудня 2025 року (включно). При цьому остаточний розрахунок за Договором здійснюється на підставі звірки взаєморозрахунків, здійсненої станом на день оплати. У разі наявності непрофінансованих компенсацій, передбачених ст. 2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі теплової енергії Споживач здійснює після фінансування таких компенсацій згідно з чинним законодавством.
Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 530 ЦК України та умови погодженого сторонами пункту 3.7. Договору 50 (п`ятдесят) відсотків суми, зазначеної в Актах приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2025 на суму 5 366 714,80 грн та від 30.04.2025 на суму 2 747 561,16 грн, відповідач мав оплатити у строк до 20 числа місяця, що слідує за розрахунковим, зокрема: 2 683 357,40 грн за Актом від 31.03.2025 – до 20.04.2025 та 1 373 780,58 грн за Актом від 30.04.2025 – до 20.05.2025.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У порушення умов договору відповідач 50 (п`ятдесят) відсотків суми, зазначеної в Актах приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2025 та від 30.04.2025 у строк до 20 числа місяця, що слідує за розрахунковим, не сплатив, у зв`язку з чим прострочив виконання обумовленого Договором відповідного зобов`язання з оплати за поставлену теплову енергію в розмірі 4 057 137,98 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.
Докази оплати спожитої у спірний період теплової енергії в матеріалах справи відсутні.
За таких обставин вимога позивача в частині стягнення 4 057 137,98 грн боргу є правомірною.
Разом з тим, враховуючи положення абз. 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України та пункту 3.7. Договору, строк сплати решти 50 (п`ятдесят) відсотків суми, зазначеної в Актах приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2025 та від 30.04.2025, за висновком суду є таким, що станом на час ухвалення судом рішення у цій справі не настав, оскільки зі змісту абзацу 3 пункту 3.7. Договору вбачається, що сплата решти 50 (п`ятдесят) відсотків суми, зазначеної в Актах приймання-передачі теплової енергії, Споживач здійснює після фінансування компенсацій, передбачених ст. 2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування».
При цьому суд зауважує, що доказів звернення до суду із вимогами про тлумачення пункту 3.7. договору до початку його виконання в порядку статті 213 ЦК України, чи доказів, які б свідчили про різне розуміння умов договору під час погодження цього пункту договору матеріали справи не містять.
В контексті наведеного висновку суд враховує, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, за змістом якої відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати: - можливість укласти договір або утриматися від його укладення; - можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи, зокрема, зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Приписи частин другої та третьої статті 6 Цивільного кодексу України встановлюють, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Тобто, особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.
Норми частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.
Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.
Суд звертає увагу на те, що за правовими висновками Верховного Суду, викладеними у численних постановах, ціноутворення на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії не є вільним, оскільки підлягає державному регулюванню. Тарифи на послуги з транспортування теплової енергії не можуть встановлюватись на розсуд сторін, їх вартість не є договірною, а тариф на транспортування теплової енергії відповідно до статті 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення" є державною регульованою ціною.
Разом з тим, аналіз норм Законів України «Про теплопостачання, «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198, дає підстави для висновку, що порядок та строки здійснення оплати за спожиту теплову енергію сторони вправі врегульовувати у відповідних договорах на власний розсуд. 
В даному випадку, зважаючи на договірний характер правовідносин сторін в частині визначення порядку та строків здійснення оплати за спожиту теплову енергію, сторони були наділені можливістю визначити їх у п. 3.7. Договору за взаємною згодою в іншій редакції у порядку, встановленому чинним законодавством.
Отже, підписавши Договір, сторони погодилися з тим, що остаточний розрахунок за фактично передану теплову енергію проводиться після фінансування компенсації згідно з чинним законодавством, тобто сторонами погоджено зобов`язання не вчиняти до проведення фінансування дій щодо проведення остаточного розрахунку за отриману теплову енергію.
Суд зазначає, що одним із фундаментальних принципів цивільного права є обов`язковість договору для виконання сторонами. Закріплений у статті 629 ЦК України принцип pacta sunt servanda (договори мають виконуватися) покладає на сторони обов`язок дотримуватися домовленостей та виконувати взяті на себе зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу (див., зокрема, постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 908/2136/23).
Обумовлений статтею 526 ЦК України критерій належності виконання договірного зобов`язання передбачає виконання його сторонами відповідно до умов, визначених договором, та вимог закону. Належне виконання договірних зобов`язань - це мета, яку ставили перед собою учасники цивільних відносин, укладаючи договір, кінцевий результат, на досягнення якого за нормального розвитку подій спрямовані зусилля сторін договору.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що зазначений принцип разом з презумпцією правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), до спростування якої всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню, а також засадами цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності утворюють родову презумпцію чинності договору, яка ґрунтується на принципі favor contractus (тлумачення договору на користь його дійсності), відповідно до якого сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися на користь збереження його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 369/13444/20).
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. 
Нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним" (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
Здійснивши аналіз положень законодавства у сфері теплопостачання, суд зауважує, що вказані норми не містять таких термінів як "нікчемний" або "є недійсним", що свідчить про оспорюваність правочину в частині порядку та строків здійснення оплати за спожиту теплову енергію. 
Разом з тим позивачем вимога про визнання, зокрема, п. 3.7 Договору недійсним в межах розгляду цієї справи не заявлялась, і протягом розгляду справи судом не здобуто, а учасниками справи не надано доказів недійсності правочину.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
За умовами п. 8.1. Договору розбіжності та спори між «Сторонами», пов`язані з виконанням, зміною та розірванням даного Договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами (телеграмами, факсами), укладенням додаткових угод до Договору.
Обставин звернення позивача до відповідача з пропозицією внести зміни до Договору №277/25/137/25 про постачання теплової енергії в частині порядку та строків здійснення оплати за спожиту теплову енергію, існування спору між сторонами з означеного питання або укладення додаткових угод до Договору судом не встановлено.
Відтак Договір №277/25/137/25 про постачання теплової енергії, укладений між Комунальним підприємством «Теплокомуненерго» Чернігівської міської ради (теплопостачальна організація) та Акціонерним товариством “Облтеплокомуненерго” (споживач), зважаючи на закріплену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, є обов`язковим до виконання його сторонами.
З огляду на викладене, суд вважає, що строк остаточних розрахунків за Договором №277/25/137/25 від 10.03.2025 не настав, тому позовні вимоги про стягнення решти 50 (п`ятдесят) відсотків суми, зазначеної в Актах приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2025 та від 30.04.2025, в розмірі 4 057 137,98 грн є передчасними.
В контексті наведеного висновку суд враховує, що Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», який є чинним, запроваджено комплекс компенсаторних механізмів для покриття збитків та втрат відповідних суб`єктів господарювання, зумовлених впровадженим мораторієм, застосуванням інших інструментів державного регулювання, а також наслідками військових дій на усій території України. Зокрема, встановлено механізми фінансування відповідних гарантій та компенсацій, спрямованих на забезпечення сталого функціонування ринку природного газу та сфери теплопостачання в умовах воєнного стану та у післявоєнний період. 
Надані державою гарантії, які пов`язані з публічним обов`язком держави в особі органів державної влади та місцевого самоврядування, як учасниками процедури врегулювання заборгованості, забезпечувати теплопостачальним та теплогенеруючим організаціям (учасникам цієї процедури) надання компенсацій у встановленому законодавством порядку, є чинними. 
Щодо заявленої до стягнення пені. 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).
За порушення умов договору позивачем відповідно до п. 6.5 Договору нараховано та пред?явлено до стягнення 213194,26 грн пені за період з 01.01.2026 по 31.01.2026.
Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За висновками суду розмір несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за Договором становить 4057137,98 грн.
За перерахунком суду, пеня, належна до стягнення становить 106597,13 грн за заявлений позивачем період з 01.01.2026 по 31.01.2026.
В решті вимог по стягненню 106597,13 грн пені позов задоволенню не підлягає. 
Щодо заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних. 
У зв`язку з простроченням розрахунків позивачем відповідно до п. 6.5 Договору №277/25/137/25 нараховано та пред?явлено до стягнення інфляційних втрат у сумі 56799,93 за період з 01.01.2026 по 31.01.2026, 20674,73 грн 3% річних за період прострочення з 01.01.2026 по 31.01.2026..
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла в постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Здійснивши перерахунок з урахуванням належної до стягнення суми боргу, суд встановив правомірність до стягнення з відповідача 38399,97 грн інфляційних втрат та 10337,37 грн 3% річних за заявлений позивачем період.
В решті вимог по стягненню 28399,96 грн інфляційних втрат та 10337,36 грн 3% річних позов задоволенню не підлягає.
Разом з тим, суд, розглянувши усне клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, враховуючи положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та сталу судову практику з означеного питання, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення через необґрунтованість, враховуючи в сукупності:
- нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат лише за один місяць (січень 2026 року), тоді як прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 2 683 357,40 грн за Актом від 31.03.2025 рахується з 21.04.2025 та в сумі 1 373 780,58 грн за Актом від 30.04.2025 – з 21.05.2025;
- відсутність будь-яких оплат по Актах приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2025 та від 30.04.2025;
- відсутність очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми пені сумі заборгованості (сума пені складає 2,6 % від суми боргу), що не несе значного негативного наслідку;
- застосування до відповідача неустойки у розмірі, заявленому позивачем до стягнення, відповідає критеріям розумності та справедливості;
- повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на територію України безперечно вплинуло на господарську діяльність усіх юридичних осіб, тоді як і позивач, і відповідач, здійснюючи господарську діяльність в прилеглій до території агресора області в однаковій мірі зазнають і несуть ризики негативних наслідків систематичних обстрілів.
Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За наведених обставин суд, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 4057137,96 грн боргу за теплову енергію, 106597,13 грн пені, 28399,97 грн інфляційних нарахувань та 10337,37 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
В решті вимог в частині стягнення 4057137,98 грн боргу за теплову енергію, 106597,13 грн пені, 28399,97 грн інфляційних втрат та 10337,36 грн 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають як передчасні. 
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Суд зауважує, що всі доводи та міркування учасників судового процесу ретельно досліджені судом, проте є такими, що не спростовують наведених висновків суду.
При цьому судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі основні питання, винесені на його розгляд, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин.
Розподіл судових витрат.
Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 50429,67 грн покладається на відповідача. 
Судовий збір в сумі 50429,67 грн покладається на позивача.
Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (код ЄДРПОУ 03357671, вул. Реміснича, 55б, м. Чернігів, 14000) на користь Комунального підприємства “Теплокомуненерго” (код ЄДРПОУ 44819434, вул. Ушинського, 23, м. Чернігів, 14014) 4057137,98 грн боргу за теплову енергію, 106597,13 грн пені, 28399,97 грн інфляційних втрат, 10337,37 грн 3% річних та 50429,67 грн судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішення законної сили.
4. В решті позову відмовити.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.
Повне рішення складено 23.06.2026.

Суддя Т.О.Новик