ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 750/7255/25
провадження № 61-2071св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Чернігівська міська рада, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова у складі судді Маринченко О. А. від 22 вересня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Висоцької Н. В., Онищенко О. І., від 20 січня 
2026 року і ухвалив таку постанову.
Зміст заявлених позовних вимог
1. У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
2. На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначав, що він є рідним племінником ОСОБА_2 по лінії батька. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкоємці першої черги у померлої ОСОБА_2 відсутні. 11 червня 2012 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому, однак не повідомила його про це. Крім того, ОСОБА_2 повідомила йому, що має намір запропонувати ОСОБА_3 скласти на її користь заповіт за умови, що остання погодиться доглядати за нею на постійній основі та фактично проживати з нею. 
3. Враховуючи вказані обставини, він не звертався в межах встановленого шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Зазначав, що він проживає за кордоном, є громадянином Ізраїлю, проте періодично переказував грошові кошти ОСОБА_3 , яка дбала про ОСОБА_2 та доглядала за квартирою після її смерті. На початку березня 2025 року ОСОБА_3 повідомила його, що в речах померлої 
ОСОБА_2 знайшла заповіт, складений на його ім`я. Він одразу через свого представника звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю. В. з метою подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_2 , однак нотаріусом роз`яснено про неможливість оформлення та реєстрації спадкової справи, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, а тому він звернувся до суду з цим позовом.
4. З урахуванням викладеного,  ОСОБА_1  просив визначити йому додатковий строк тривалістю у три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обчислюється з часу набрання рішенням законної сили.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
5. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визначено 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 протягом трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили.
6. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є громадянином Ізраїлю, в Україні тривалий час не проживав. Позивач не належить до спадкоємців першої черги померлої ОСОБА_2 , а відноситься до спадкоємців п`ятої черги, про наявність заповіту не знав, а дізнавшись про нього одразу звернувся через представника до нотаріуса в Україні з приводу спадкування. Підстав вважати, що інші можливі спадкоємці померлої ОСОБА_2 не прийняли спадщину, у позивача не було. Також, суд врахував, що пропущений позивачем строк для прийняття спадщини є незначним. Враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, суд вважав, що обмеження позивача у прийнятті спадщини буде невиправданим втручанням у його приватну сферу і становитиме для нього надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
7. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2026 року апеляційну скаргу Чернігівської міської ради залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 вересня 2025 року залишено без змін.
8. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач через об`єктивні обставини, пов`язані з не проживанням в Україні та незнанням про існування заповіту, не зміг вчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті тітки, і пропущений ним строк для прийняття спадщини є незначним. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
9. 18 лютого 2026 року Чернігівська міська рада через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова 
від 22 вересня 2025 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2026 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
10. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій Чернігівська міська рада зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року у справі № 464/4722/19, а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
11. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не були поважними, а відповідно - відсутні підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Незнання про наявність заповіту не може вважатися підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, адже позивач є спадкоємцем за законом та мав можливість прийняти спадщину, але не вчинив активних дій для цього, достеменно знаючи про відсутність інших спадкоємців за законом пріоритетних черг.
12. Згідно з доводами касаційної скарги, при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не взяли до уваги відсутність інших спадкоємців пріоритетних черг та можливість позивача прийняти спадщину за законом вчасно, що є надважливим при розгляді справи для встановлення факту поважності причин пропуску строку в контексті незнання про заповіт. Незнання про наявність заповіту не може тлумачитись як поважна причина пропуску строку за принципом «свободи заповіту», адже врахування цього принципу можливо лише для осіб, які не мали альтернативного способу прийняття спадщини, не могли знати про наміри заповідача.
13. Заявник вказує, що позивач знав про відкриття спадщини, був обізнаний про смерть спадкодавця і міг звернутися до нотаріуса з відповідною заявою незалежно від наявності заповіту, а його наявність або відсутність або зміст заповіту жодним чином не заважали поданню такої заяви. Позивач не вчинив активних дій для прийняття спадщини та пропустив строк для подання такої заяви без поважних на те причин, а наявність заповіту у такому випадку не є ключовою і істотною причиною пропуску строку у цій ситуації.
Відзив на касаційну скаргу не надійшов
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
14. Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 750/7255/25 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
Відзив на касаційну скаргу не надходив 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15.  ОСОБА_2 є рідною тіткою ОСОБА_1 .
16. 11 червня 2012 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С. О., зареєстрований в реєстрі за № 3-918, за яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 .
17.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно.
18. Згідно з копією довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 19 квітня 2024 року № 3105/1 від 14 травня 2025 року ОСОБА_2 була зареєстрована одна за адресою: кв. АДРЕСА_1 . 
19. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81792767 від 08 липня 
2025 року слідує, що спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася.
20. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 31 травня 1993 року, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної, власниками квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у рівних частинах.
21. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2001 року, виданого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Кловській Ж. Й., остання є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .
22. Згідно з копією інформаційної довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» № 11941 від 09 травня 2025 року, власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .
23. У ході розгляду справи судом першої інстанції свідок ОСОБА_3 надала пояснення, що вона товаришувала з померлою ОСОБА_2 . У березні 
2025 року вона прибирала у квартирі померлої та знайшла заповіт на ім`я позивача, про що повідомила останнього.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
24. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
25. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
26. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
27. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
28. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
29. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
30. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
31. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
32. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
33. Статтею 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
34. Згідно з частиною першою статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
35. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
36. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
37. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
38. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
39. Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
40. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
41. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
42. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
43. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
44. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України 
від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 30 грудня 2024 року у справі № 527/1229/24, від 31 липня 2024 року у справі № 127/2149/21.
45. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 
4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
46. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
47. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 вирішувала питання щодо підстав та умов, за яких необізнаність спадкоємця про існування заповіту, складеного спадкодавцем на його ім`я, може бути визнана поважною причиною для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
48. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
49. Окрім зазначеного, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.
50. Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.
51. У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.
52. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
53. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
54. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
55. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
56. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
57. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його тітки ОСОБА_2 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
58. Суди взяли до уваги, що у наданих у суді першої інстанції поясненнях ОСОБА_3 , зокрема, повідомила, що вона була подругою ОСОБА_2 , вони товаришували останні 12 років, поводилися як родичі. Стосунки з померлою у неї були дуже добрі та довірливі. Вона була «очима» померлої ОСОБА_2 , оскільки остання була сліпою. Позивач періодично надсилав кошти для ОСОБА_2 , зокрема, коли їй потрібно було робити операцію на очах. Свідок приходила до померлої, допомагала їй. Своїх дітей у померлої не було. Позивач та його мати просили свідка, щоб та не покидала ОСОБА_2 , приглядала за нею і допомагала їй. Десь у березні 2025 року вона прийшла до квартири померлої, шукала фотографії і знайшла заповіт на ім`я позивача. Вона одразу зателефонувала позивачу і повідомила про це. Потім позивач попросив віддати заповіт його знайомому, що вона й зробила. У ОСОБА_2 був ще один племінник - брат позивача.
59. При вирішенні цього спору судами попередніх інстанцій також було враховано, що:
- позивач є громадянином Ізраїлю, в Україні тривалий час не проживає; 
- позивач належить до п`ятої черги спадкоємців першої черги померлої ОСОБА_2 , а також не є єдиним спадкоємцем;
- позивач про наявність заповіту не знав, а дізнавшись про нього у березні
2025 року, одразу звернувся через представника до нотаріуса в Україні щодо спадкування, а із цим позовом у травні 2025 року;
- відсутні спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 ;
- пропущений позивачем строк для прийняття спадщини є незначним.
60. З урахуванням встановлених у цій справі обставин, баланс прав та інтересів сторін спору, а також останню волю заповідачки щодо спадкового майна, свободу заповіту як фундаментального принципу спадкового права, слід погодитися із судами попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
61. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.
62. Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
63. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який, на думку відповідача, свідчить про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини. Проте такі доводи належним чином перевірені судами попередніх інстанцій та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин цієї справи.
64. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а значною мірою зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
65. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
66. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
67. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
68. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
69. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Чернігівської міської ради залишити без задоволення.
2. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 вересня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного судувід 20 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович