ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2627/26 Справа № 216/345/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Фролової Надії Василівни на рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року, 
ВСТАНОВИВ
В січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про в якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №1573701 від 15.02.2021 у розмірі 32 800 гривень, судові витрати в розмірі 2684 гривень.
В обґрунтування позову зазначив, що 15 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1573701. 23 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір факторингу №01.02-25/23 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача в сумі 32 800 гривень, з яких: 10 000 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 22 800 гривень - заборгованість за відсотками. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.
16 травня 2024 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором №1573701 від 15 лютого 2021 року в розмірі 32 800 гривень, витрати на оплату судового збору в сумі 2 684 гривні.
15 вересня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Фроловою Н.В. подано заяву про перегляд заочного рішення, за результатами розгляду якої судом постановлено ухвалу від 30 вересня 2025 року заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2024 року скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 30 жовтня 2025 року без повідомлення (виклику) учасників справи, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.
За результатами перегляду рішенням Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за Кредитним договором №1573701 від 15 лютого 2021 року у розмірі 14 560 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень та судові витрати в розмірі 1 191 (одна тисяча сто дев`яносто одна) гривня 43 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 17 листопада 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Фролової Н.В. задоволено. Стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3892,70 грн.
В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Фролова Н.В. зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем по справі не підтверджено факт надання відповідачу кредитних коштів. Також суд не врахував, що відповідач є військовослужбовцем і перебуває на службі не лише з 05.04.2024, а з перших днів АТО, на підтвердження чого додає до апеляційної скаргу розширену довідку про участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, яку не міг подати суду першої інстанції бо перебуває на службі з особливим режимом проходження, нерегулярним графіком, службовими відрядженнями, переміщеннями в район бойових або службових завдань.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 15 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений Договір №1573701 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі Кредитний договір) у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, також підписано графік платежів, який є додатком № 1 до Кредитного договору, паспорт споживчого кредиту, які також підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 5-12).
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.1.2. Договору).
У п. 1.3 Договору сторони погодили, що строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору.
Згідно умов договору (п.1.4 Договору) тип процентної ставки – фіксована.
Відповідно до п.1.4.1 стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п.4.1 Договору, у межах ного строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору.
Згідно п.2.1 Договору встановлено, що кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.
Відповідно до Графіку платежів до кредитного договору №1573701 встановлено, що дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів -17.03.2021, сума кредиту 10 000 гривень, сума нарахованих процентів 4 560 гривень, разом до сплати 14 560 гривень.
На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей ТОВ «Лінеура Україна» надано інформацію відповідно до якої встановлено, що Товариством було перераховано кошти на платіжну картку НОМЕР_2 , вказану клієнтом.
Таким чином, Позивачем доведений факт укладення Кредитного договору №1573701 на умовах, визначених у ньому, між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової. За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором.
23 травня 2023 року між першим кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу №01.02-25/23, відповідно до умов якого ТОВ ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1573701 від 15 лютого 2021 року року, відповідно до умов якого до нового кредитора перейшло право вимоги до відповідача (а.с. 17-21).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1до Договору факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023 від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Росвен Інвест Україна» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32 800 гривень.
Таким чином право вимоги по кредитному договору №1573701 від 15 лютого 2021 року були передані від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Росвен Інвест Україна».
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 000 грн у зв`язку із відсутністю оплати за кредитом з боку відповідача та стягнення заборгованості за відсотками, який підтверджується розрахунком заборгованості, та який відповідачем не спростований, іншого розрахунку матеріали справи не містять.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Як вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у позику № 153701, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.1.2. Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом обміну електронними повідомленнями за допомогою одноразових ідентифікаторів, які підписано останнім відповідно до вимог ч. 6, 8 ст.11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». На спростування вказаних обставин доказів не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст. ст. 1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
23 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.
Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-25/23 від 23 травня 2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 32800,00 грн.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не укладав договір, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договорів підписаний електронним підписом, використання яких не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
Оскільки, ОСОБА_1 вважається ознайомленим з умовами правил в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, колегія суддів приходить висновку, що відповідач був повністю ознайомлений з порядком укладення та підписання кредитного договору, про що свідчить використання ним електронного підпису одноразового ідентифікатору.
Вказане, на думку колегії суддів, свідчить саме про волевиявлення відповідача щодо встановлення кредитних правовідносин з первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна».
Таким чином, наявні усі підстави вважати, що при укладенні спірного договору з ОСОБА_1 кредитодавець дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договори було укладено.
Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.
Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження цих доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них. Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за укладеним договором не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого утворилася заборгованість.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 153701від 15 лютого 2021 року.
Разом з тим, при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд припустився помилки, оскільки неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для відмови в позові про стягнення процентів.
Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
У постанові Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 502/1438/18 зазначено, що дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Згідно наданої довідки від 12.03.2024 року №1061 відповідач ОСОБА_1 в різні періоди часу і зокрема з 04.08.2020 по 16.03.2021, а також з 01.12.2021 по 05.03.2022, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с.138).
Отже, на дату укладення кредитного договору та в період нарахування процентів за договором на відповідача поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей».
Відтак відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача процентів за договором.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення процентів у розмірі 4560,00 грн необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги вимога відповідача про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, заявлена в сумі 4000,00 грн підлягає частковому задоволенню в сумі 1000, 00 грн. з огляду також на складність справи та її розгляд справи без участі сторін.
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Фролової Надії Василівни задовольнити частково.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 листопада 2025 року в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» процентів за договором № 153701 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15 лютого 2021 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 1000, 00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2026 року.

Головуючий: 
Судді: