Справа № 354/890/20
Провадження № 1-кп/354/1/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 
за участю секретаря ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019090010000367 від 31 січня 2019 року про обвинувачення 

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рожнятів, Рожнятівського району Івано-Франківської області, громадянина України, із повною загальною освітою, працюючого по тимчасових підробітках, особи з інвалідністю 3-ї групи внаслідок війни, неодруженого, на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб. Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин. 
22.01.2019, приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_3 з метою відкритого викрадення майна, попередньо домовившись із Особою 1, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, підійшли до ОСОБА_6 , який в той час перебував неподалік приміщення садиби « Вікторія », що на участку Вишні у с. Поляниця, Надвірнянського району Івано-Франківської області, де умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідмовлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вчинили напад на останнього.
Під час нападу ОСОБА_3 наніс один удар кулаком руки по потилиці та спіймав своїми руками за шию потерпілого ОСОБА_6 , а Особа 1 почав наносити своїми ногами удари по ногах ОСОБА_6 , від чого останній впав на землю. У подальшому, з метою заволодіння чужим майном та залякування потерпілого, ОСОБА_3 сказав Особі 1 щоб той витягнув ніж і наносив ним удари ОСОБА_6 , при цьому Особа 1 приклав лезо ножа до спини ОСОБА_6 та сказав йому, щоб той віддав усі наявні в нього речі.
Потерпілий ОСОБА_6 , усвідомолюючи, що ОСОБА_3 спільно із Особою 1 може застосувати ніж для нанесення тілесних ушкоджень чи вбивства, віддав свій мобільний телефон марки «Xiaomi Mi Lite 8» вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/109/14/2-586ТВ/20 від 09.09.2020 становить 6931 гривень, в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора « ВФ Україна » вартістю 50 гривень, чоловічий шкіряний гаманець марки «Saville Row Company» чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/109/14/2-586ТВ/20 від 09.09.2020 становить 310 гривень, в якому були гроші у сумі 200 гривень, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , банківська карта АТ КБ « ПриватБанк » на його ім`я. 
Внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 спільно з Особою 1 було відрито викрадено належне потерпілому ОСОБА_6 майно на загальну суму 7491 гривень. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України визнав частково, вказав, що визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна, та надав показання про те, що разом із Особою 1 працювали на будові у с. Поляниця, де підрядником був ОСОБА_6 . Потерпілий заборгував їм гроші за роботу і вони домовились з ОСОБА_6 , що 22.01.2019 приїдуть забрати свої речі та гроші за роботу. Вони із Особою 1 приїхали у с. Поляниця та зустрілись із потерпілим у садибі « Вікторія », де вони проживали. ОСОБА_6 сказав, що поїде на будову, визначить об`єм виконаних робіт для проведення розрахунку. Вони із Особою 1 чекали цілий день, але в кінці дня потерпілий сказав, що грошей немає, замовники не перерахували і провести з ними розрахунок він не може. Після цього, дорогою до садиби « Вікторія », ОСОБА_6 запропонував зайти у піцерію, де купив їм піцу, пиво, за які заплатив сам. Далі вони вирушили до садиби по речі, а ОСОБА_6 сказав, що йому треба поміняти гроші в обмінному пункті. Вони з Особою 1 переглянулись, здивувавшись звідки у потерпілого гроші, якщо він казав, що не має чим з ними розрахуватись. Вони розізлились, що ОСОБА_6 не виплачує їм гроші за роботу, хоча явно має кошти, а їх чекала машина, щоб повернутись додому і треба було розрахуватись за пальне. Далі вони з Ососбою 1 забрали свої речі із садиби «Вікторія» і близько 20-21 год вечора сиділи на огорожі неподалік, чекали на потерпілого. Коли підійшов ОСОБА_6 , вони на нього не нападали, але він сказав потерпілому, що той не має грошей їм заплатити, проте водив їх у піцерію, де розраховувався, пішов в обмінний пункт, міняти гроші. Потерпілий сказав, що грошей не має і віддавати їм не буде. Після цього він наніс ОСОБА_6 один удар рукою у потилицю, далі схопив його лівою рукою за шию і утримував, пригинаючи, вони почали боротися, впали на землю, він опинився зверху на потерпілому. Що робив у цей час Особа 1 він не бачив, чув, що кричав, щоб потерпілий віддавав гроші і ніби вдарив потерпілого по ногах. Тоді ОСОБА_6 сказав, щоб він встав і він віддасть гаманець. Потерпілий сам віддав їм гаманець, де були гроші і мобільний телефон, бо відчував свою вину за те, що не розрахувався з ними за роботу, вони його не обшукували. ОСОБА_6 був винен їм близько 16000,00-18000,00 грн на двох. У гаманці потерпілого були гроші у сумі 200,00 грн, посвідчення водія, банківська картка. Зазначив, що ножа у Особи 1 не було, як і не було у них умислу завдати потерпілому тілесні ушкодження, і він не кричав Особі 1 «ріж його», це потерпілий на них наговорює. Вони лише хотіли забрати зароблені гроші, які ОСОБА_6 добровільно не хотів віддавати. Дорогою у м. Івано-Франківськ вони у закладі харчування у смт. Брошнів-Осада залишили у заставу посвідчення водія на ім`я потерпілого, а його мобільний телефон здали у м. Івано-Франківську у перший ломбард, який трапився, отриманими грошима у сумі 2000,00 грн розрахувалися за пальне на поїздку у с. Поляниця, куди поділи гаманець потерпілого та банківську картку не пам`ятає, напевно викинули. Потерпілий йому потім телефонував, але він сказав, що віддасть телефон, після виплати грошей за роботу, також повідомив, що у разі якщо ОСОБА_6 звернеться у поліцію, то і вони напишуть на нього заяву. Вказав, що усвідомлює свою провину у вчиненому, визнає, що не повинен був вчиняти такі дії щодо потерпілого, але їм було образливо, що той мав гроші, але не хотів віддати їм зароблене. Просив врахувати, що він просив у потерпілого вибачення, і хотів відшкодувати завдану шкоду, ОСОБА_6 йому пробачив, від отримання грошового відшкодування відмовився та сказав, що на даний час не має до нього жодних претензій. При призначенні покарання також просив взяти до уваги, що він одружений, виховує двох неповнолітніх дітей, є особою з інвалідністю 3-ї групи внаслідок війни та частково втратив працездатність. 
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що обвинувачений ОСОБА_3 та Особа 1 у 2019 році працювали у с. Поляниця на будові, де він був підрядником. У них виник конфлікт, бо генпідрядник невчасно перераховував кошти за виконані роботи, працівники були невдоволені затримкою виплат. ОСОБА_3 та Особа 1 вважали, що він винен їм гроші за роботу, на той час вони вже разом не працювали, але обвинувачений та Особа 1 телефонували йому, сварились, сказали, що приїдуть до нього, він погодився. Наприкінці січня 2019 ОСОБА_8 та Особа 1 приїхали у с. Поляниця, він зустрівся з ними на роботі, сказав, що вони мусять почекати, бо йому спершу треба порахувати об`єм виконаних ними робіт. Після роботи він зустрівся з ОСОБА_3 та Особою 1, сказав, що далі працювати з ними не буде, але розрахується, їх це знервувало, він запропонував зайти у піцерію поїсти, там він замовив їм піцу, пиво. Він ще не знав яку суму за роботу повинен був їм заплатити, треба було усе порахувати, а тому вони домовились, що він на наступний день усе підрахує, відніме кошти за проживання, виходило приблизно по 6000,00 грн кожному, але ОСОБА_3 та Особа 1 розраховували на більше. У той день він не мав грошей щоб заплатити їм за роботу, запитав чи мають вони де переночувати, на що обвинувачений з товаришем сказали, що знайдуть де зупинитись і вони домовились про зустріч на наступний день. Вийшовши з піцерії, вони розійшлись біля закладу « Кабанова гора » у різні боки, він пішов у банк, де пробув близько 15 хв. Він мав при собі певну суму грошей, і ОСОБА_3 та Особа 1 могли це бачити коли він розраховувався у піцерії, також він сказав їм, що має зайти у банк. Вийшовши з банку, він став підніматись дорогою у гору до садиби " Вікторія ", де проживав та побачив, що йому назустріч йому йдуть ОСОБА_3 та Особа 1, які без слів налетіли на нього з кулаками, він був шокований. ОСОБА_3 відразу накинувся на нього, цілився кулаком у щелепу, але чи був удар він не пригадує. Далі ОСОБА_3 схопив його за шию та утримував, вони почали боротися, він намагався крутитися, вирватися, це тривало 10-15 секунд, а Особа 1, який стояв збоку, відразу вдарив його кілька разів ногами по ногах ззаду, хотів збити його з ніг, щоб він впав на землю. У той день був сніг і було слизько. Коли вони боролися з ОСОБА_3 , він одразу почув як той сказав Особі 1 «ріж його, ріж його». Він в цей час стояв спиною до Особи 1 і після слів ОСОБА_3 відчув, що Особа 1 приставив ножа йому до спини. Він ножа не бачив, бо ОСОБА_3 утримував його за шию, і він не міг розвернутися, але згадав, що бачив у Особа 1 ножа з великим лезом, з яким той ходив на поясі та вихвалявся ним. Він злякався, в очах у нього потемніло, він був впевнений, що йому до спини приставили ножа. Далі йому поставили підніжку і вони з ОСОБА_3 впали на землю. Він вдарився боком, був у шоковому стані, свідомість затьмарена, ОСОБА_3 продовжував його утримувати. Далі ОСОБА_3 та Особа 1 скористались моментом і почали обшукувати його кишені. Забрали із задньої кишені штанів гаманець, де були гроші у сумі 200 грн, посвідчення водія і банківська картка, телефон він здається сам віддав їм і вони пішли. Все це відбувалось мовчки, навіть якщо ОСОБА_3 і Особа 1 щось говорили, то він не пригадує, також не пригадує чи він сам щось говорив нападникам, бо був наляканий, що відносно нього можуть застосувати зброю. На вулиці було темно, ніяких перехожих не було. Вказав, що у нього в одній із кишень також були кошти у сумі 300 доларів США, але нападники їх не знайшли. Повідомив, що такі дії ОСОБА_3 та Особи 1 він не розцінював як примушування до виконання цивільно-правових угод. Він ще полежав деякий час, потім отямився, побіг до садиби « Вікторія », розповів іншим хлопцям, з якими працював, що з ним трапилося, і вони всі вибігли шукати нападників, але не знайшли. Потім він телефонував ОСОБА_3 та Особі 1, просив віддати те, що забрали, щоб розібратись по доброму, але вони віддавати нічого не хотіли, а ОСОБА_3 сказав йому дзвонити у поліцію і тоді він написав заяву у правоохоронні органи. Вказав, що після даної події його боліло у боку, на який він впав, інших тілесних ушкоджень не було, одяг його пошкоджень не зазнав. Викрадений телефон йому не повернули і він ще протягом року виплачував за нього кредит. Зазначив, що у подальшому обвинувачений ОСОБА_3 намагався з ним контактувати, налагодити зв`язок, казав, що мусить повернути йому кошти за телефон, але ніяких коштів він від нього в рахунок відшкодування матеріальної шкоди не отримав, тільки 1000,00 грн, які обвинувачений повернув йому за сплачений штраф, накладений судом за неявку у судове засідання. Цивільний позов він заявляти наміру не має, бо пройшло багато часу, ОСОБА_3 вибачився перед ним, і він на даний час до нього претензій не має, враховуючи те, що обвинувачений був на військовій службі, просить обрати йому мінімальне покарання. 
У долученій стороною захисту у судовому засіданні 22.05.2026 заяві від 19.05.2026, посвідченій приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрованій у реєстрі за №63 потерпілий ОСОБА_6 вказав, що не має наміру подавати цивільний позов і повністю відмовляється від будь-яких майнових та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 . Зазначив, що між ними із обвинуваченим досягнуто мирного врегулювання конфлікту на умовах повного відшкодування обвинуваченим усіх витрат, пов`язаних із судовим процесом. На виконання цих домовленостей ОСОБА_3 у добровільному порядку компенсував йому суму грошового стягнення (штрафу), накладеного судом за його неявку. Жодних інших невиконаних зобов`язань перед ним обвинувачений не має. Просив подальший розгляд кримінального провадження здійснювати у його відсутності. При призначенні покарання врахувати його думку, примирення сторін та добровільне відшкодування супутніх витрат, як обставини, що пом`якшують покарання та не застосовувати до обвинуваченого суворе покарання. 
Від допиту свідків сторона обвинувачення відмовилась у зв`язку із неможливістю забезпечити їх явку у судове засідання. 
Окрім цього, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України доводиться також наданими стороною обвинувачення та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні 
№12019090010000367 від 31.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в якому зазначено, що 30.01.2019 до чергової частини Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області поступило повідомлення від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що 22.01.2019 року близько 22 год. двоє невідомих чоловіків, перебуваючи неподалік садиби «Вікторія» на гірськолижному курорті «Буковель», відкрито викрали у нього гаманець, в якому знаходилось 200 грн, посвідчення водія та банківська карта АТ КБ « ПриватБанк », а також мобільний телефон марки «Xiaomi Mi Lite 8» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-картка № НОМЕР_3 ;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.03.2020, яким підтверджується, що потерпілий ОСОБА_6 серед представлених йому на впізнання фотознімків впізнав особу, зображену на фото №2 як ОСОБА_3 , який вчинив щодо нього грабіж по зовнішніх ознаках та рисах обличчя, а саме: продовгуватій формі голови, за впалими очима, чорним кольором волосся та іншими ознаками;
- додатком до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.03.2020, яким підтверджується, що на фото №2 зображений обвинувачений ОСОБА_3 ;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.03.2020, яким підтверджується, що свідок ОСОБА_10 серед представлених йому для впізнання фотознімків впізнав особу, зображену на фото №2 як особу по імені ОСОБА_7 , який надав йому посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 в готельно-ресторанному комплексі « Імперія » за ознаками обличчя, а саме: продовгуватій формі обличчя, довгим носом, глибокою посадкою очей;
- додатком до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.03.2020, яким підтверджується, що на фото №2 зображений обвинувачений ОСОБА_3 ;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 13.08.2020 та фототаблицею до нього, у ході проведення якого потерпілий ОСОБА_6 у приміщенні Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області добровільно погодився показати як саме та де саме щодо нього було вчинено розбій 22.01.2019 ОСОБА_3 та Особою 1, матеріали щодо якої видені в окреме провадження. Потерпілий вказав, що ОСОБА_3 та Особа 1 вчинили щодо нього розбій у с. Поляниця Яремчанської міської ради, а тому запропонував проїхати туди. Прибувши у с.Поляниця, ОСОБА_6 вказав, що 22.01.2019 спільно із ОСОБА_3 та Особою 1 перебували у піцерії « Дон Япон », після чого ОСОБА_3 та Особа 1 поїхали у садибу «Вікторія», що у с. Поляниця так як вони всі там проживали, а він пішов до банкомату, бо мав перерахувати гроші. Потерпілий вказав, що близько 20 год. 30 хв. 22.01.2019 він йшов до садиби «Вікторія», а йому назустріч йшли ОСОБА_3 та Особа 1. Далі потерпілий показав частину дороги, що веде до садиби «Вікторія», а саме навпроти господарства ОСОБА_12 , що у АДРЕСА_6 та вказав, що саме там ОСОБА_3 та Особа 1 підбігли до нього і ОСОБА_3 одразу наніс удар кулаком по потилиці, а Особа 1 наносив удари ногами по його ногах. Потерпілий ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_3 сказав Особі 1 щоб останній діставав ніж і одразу він відчув, що Особа 1 приставив до його спини ніж, який він у Особи 1 неодноразово бачив. Він впав на землю і Особа 1 до спини прикладав ніж, а ОСОБА_3 руками тримав за шию. Потерпілий ОСОБА_6 вказав, що коли він був на землі, то ОСОБА_3 сказав віддати все, що є у нього в кишенях і він віддав їм свій мобільний телефон «Xiaomi», гаманець, в якому була картка АТ КБ « ПриватБанк », посвідчення водія на його ім`я, гроші в сумі 200 грн. Потерпілий вказав, що після того як він віддав вищевказані речі, ОСОБА_3 та Особа 1 його відпустили і він пішов у садибу « Вікторія ». Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 продемонстрував де саме та як саме щодо нього було вчинено розбій;
-повідомленням з «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» №371/02 від 26.02.2020, яким підтверджується, що мобільний телефон марки «XiaomiMiLite 8» IMEI: НОМЕР_2 та IMEI: НОМЕР_1 дійсно закладався до ломбардного відділення « Ломбард «Заставно-Кредитний Дім », що розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Гетьмана Мазепи, 20/1 23.01.2019 о 00:40:58 год Особою 1, 12.01.1988 року народження, який пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_4 , видане 28.03.2015, житель АДРЕСА_3 , телефон НОМЕР_5 . На вказаний телефон звернуто стягнення 29.01.2019. Одночасно зазначено, що при роздрібному продажу невикуплених Заставодавцями предметів закладу у магазинах комісійної торгівлі кінцевому споживачу, не фіксується інформація про фізичних осіб, яким було реалізовано ці речі;
-висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/109/14/2-586ТВ/20 від 09.09.2020, яким підтверджується, що ринкова вартість мобільного телефона марки «Xiaomi» моделі «MiLite», об`ємом пам`яті 6/128 Gb станом на 22.01.2019 могла становити 6931,00 грн. Визначити ринкову вартість сім-картки оператора мобільного зв`язку « ВФ Україна » станом на 22.01.2019 не є можливим, оскільки дане питання виходить за межі спеціальних знань судового експерта (є власністю компанії). Ринкова вартість чоловічого шкіряного гаманця марки «Saville Row Company» чорного кольору, станом на 22.01.2019 могла становити 310,00 грн;
-довідкою ФОП ОСОБА_13 , якою підтверджується, що станом на 22.01.2019 вартість сім-картки мобільного оператора « ВФ Україна » становила 50 грн.
За результатами дослідження наданих стороною обвинувачення CD-R дисків вх. №24608 вих.№CD-19.09/21/3/КТ від 28.10.2019 та вх.№26458 вих. №18991/3/КТ від 29.10.2019, на яких наявні файли, що містять інформацію за результатами проведеного аналізу трафіків телефонних з`єднань абонентських номерів оператора мобільного зв`язку « Київстар » зокрема: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , за період з 27.02.2019 по 30.06.2019 та абонентських номерів оператора мобільного зв`язку « ВФ Україна », зокрема: НОМЕР_11 , НОМЕР_12 за період з 27.02.2019 по 13.08.2019, встановлено, що інформація, яка міститься на вказаних електронних носіях не має доказового значення у даному кримінальному провадженні.
Крім того, з метою установлення обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також з питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено процесуальні рішення та документи, що подані стороною обвинувачення, а саме: 
-постанову прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_14 про визначення підслідності від 05.02.2018, згідно якої післідність кримінального провадження №12019090010000367 від 31.01.2019 визначено за Надвірнянським ВП ГУНП в Івано-Франківській області;
-ухвалу слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_15 від 07.10.2019, якою задоволено клопотання начальника СВ Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_16 та надано дозвіл органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №12019090010000367 від 31.01.2019 на тимчасовий доступ до інформації про вихідні та вхідні дзвінки абонентів мобільного зв`язку « ВФ Україна »: НОМЕР_11 , яким користується ОСОБА_3 та НОМЕР_12 , яким користується його знайома ОСОБА_17 , в період часу з 00-00 годин 01.01.2019 по 08-00 годину 01.10.2019;
-ухвалу слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_15 від 07.10.2019, якою задоволено клопотання начальника СВ Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_16 та надано дозвіл органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №12019090010000367 від 31.01.2019 на тимчасовий доступ до інформації про вихідні та вхідні дзвінки абонентів мобільного зв`язку « Київстар »: НОМЕР_7 , яким користується батько ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , якими користується колишня дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_18 , НОМЕР_10 , яким користується знайома ОСОБА_3 - ОСОБА_17 , з метою встановлення наявності контактів із абонентом оператора мобілього зв`язку « Київстар » НОМЕР_6 та абонентом мобільного зв`язку « ВФ Україна » НОМЕР_11 , якими користується ОСОБА_3 , в період часу з 00-00 годин 01.01.2019 по 08-00 годину 01.10.2019;
-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.10.2019 з доданим до нього описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, згідно з яким оперуповноважений СКП Яремченського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_19 у період часу з 10.00 год. по 10.20 год. у приміщенні кабінету ТОВ « ВФ Україна » у м. Київ, вул. Лепцизька,15 у присутності представника ТОВ « ВФ Україна » на підставі ухвали слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.10.2019 у кримінальному провадженні №12019090010000367 від 31.01.2019 вилучив копію інформації, яка записана на електронний носій CD-R диск, на якому зроблено напис вх. №24608 вих.№CD-19.09/21/3/КТ від 28.10.2019;
-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 29.10.2019 з доданим до нього описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, згідно з яким оперуповноважений СКП Яремченського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_19 у період часу з 10.10 год. по 10.40 год. у приміщенні кабінету ТОВ « Київстар » у м. Київ, вул. Дегтярівська, 53 у присутності представника ТОВ « Київстар » на підставі ухвали слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.10.2019 у кримінальному провадженні №12019090010000367 від 31.01.2019 вилучив копію інформації, яка записана на електронний носій CD-R диск, на якому зроблено напис вх.№26458 вих. №18991/3/КТ від 29.10.2019;
-довідки УОТЗ ГУНП в Івано-Франківській області від 21.01.2020 №76/108/18/01-2020, від 04.02.2020 №126/108/18/01-2020, згідно яких на виконання доручення від 23.11.2019 №6656/108/52 на проведення аналізу трафіків телефонних з`єднань абонентських номерів: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 та доручення від 23.11.2019 №6655/108/52 на проведення аналізу трафіків телефонних з`єднань абонентських номерів: НОМЕР_11 (період з 27.02.2019 по 13.08.2019) та НОМЕР_13 (період з 14.02.2019 по 30.07.2019) надається запитувана інформація на CD-R дисках 4 шт;
-ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_20 від 30.07.2020, якою строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №12019090010000367 від 31.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України було продовжено до двох місяців-до 30.09.2020;
-постанову начальника СВ Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_16 від 13.08.2020 про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, відповідно до якої попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №12019090010000367 від 31.01.2019 змінено з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.187 КК України;
-постанову начальника СВ Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_16 від 14.08.2020 про призначення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12019090010000367 від 31.01.2019.
Таким чином, надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством та є достовірними, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Наведені докази є переконливими, у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення знайшла своє підтвердження.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
За таких обставин, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, а винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною поза розумним сумнівом, а тому кваліфікує його дії за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою группою осіб.
Суд відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_3 щодо відсутності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та необхідності перекваліфікації його дій на ч.2 ст.186 КК України, з посиланням на відсутність ножа у ході заволодінням майном потерпілого та погрози його застосування, з огляду на наступне. 
При грабежі поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним. Натомість, за загальним визначенням розбій, як злочин проти власності вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.
При цьому форма висловлення погрози не обмежується конкретними словами про можливе застосування насильства, вона має місце і тоді, коли винна особа, зокрема, своїми жестами, демонстрацією зброї або інших предметів, які потерпілий об`єктивно може розцінити як такі, що при їх застосуванні його здоров`ю чи життю загрожуватиме небезпека, бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, то ця погроза буде реалізована.
Таким чином, реальність погрози у кожному випадку залежить від суб`єктивного сприйняття її потерпілим з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 чітко вказав на те, що домовився із ОСОБА_3 та Особою 1 зустрітися наступного дня для розрахунку і вони розійшлися, однак останні дочекалися його виходу із банку, мовчки підбігли до нього, обвинувачений ОСОБА_3 після нанесення удару кулаком в область голови, схопив його за шию та, утримуючи, почав кричати до Особи 1, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, «ріж його, ріж його» і відразу після цього він відчув як Особа 1 приклав йому до спини предмет, який він реально сприймав як ніж, який раніше бачив у Особи 1 та знав, що той носить його при собі. Вказану погрозу потерпілий сприйняв як дійсну та об`єктивну загрозу для свого життя та здоров`я в момент нападу та не чинив опору, особам, які вчинили такий напад. 
Зазначені показання потерпілого є чіткими та послідовними, узгоджуються із його показаннями у ході досудового розслідуванні та підтверджуються даними протоколу проведення слідчого експерименту, під час якого потерпілий ОСОБА_6 вказував, що обвинувачений ОСОБА_3 сказав Особі 1 щоб останній діставав ніж і він одразу відчув, що Особа 1 приставив до його спини ніж, який він у нього раніше неодноразово бачив.
Об`єктивних підстав не довіряти показанням потерпілого, сумніватися у їх правдивості та достовірності та вважати, що під час висловлення погрози застосування щодо нього фізичного насильства із використанням холодної зброї потерпілий, який безпосередньо не бачив ножа, бо стояв спиною до Особи 1, в момент його застосування, не сприймав такі погрози як реальну небезпеку для свого життя чи здоров`я, в обставинх, що склалися, у суду немає. 
Вказаними доказами спростовуються показання обвинуваченого щодо відсутності ножа та погрози його застосування під час заволодіння майном потерпілого та підтверджується, що у даному випадку розбійний напад був вчинений із погрозою застосування насильства щодо життя і здоров`я, яку потерпілий, як особа, яка зазнала нападу, в обставинах що склалися, сприймав як реальну загрозу. 
При цьому факт незастосування до потерпілого під час нападу насильства, небезпечного для життя чи здоров`я та попередня правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 у ході досудового розслідування за ч.2 ст.186 КК України, не виключають наявність у його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а його покази в цій частині суд вважає тактикою захисту, спрямованою на пом`якшення відповідальності за вчинений злочин.
Згідно із ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та майновий стан, стан здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він в силу ст.89 КК України раніше не судимий, неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та сина ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за попереднім місцем проживання характеризується позитивно, проходив військову службу за призовом під час мобілізації та є особою з інвалідністю 3-ї групи внаслідок війни у результаті травми, отриманої під час захисту Батьківщини, що призвела до втрати прфесійної працездатності на 40%, внаслідок чого йому протипоказана важка фізична праця та психоемоційні навантаження.
Обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання судом не встановлено. 
Обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено. 
На підставі викладеного, суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи суспільну небезпеку, ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, його роль та поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі межах санкції ч.2 ст.187 КК України, позицію потерпілого, який вказав на відсутність майнових та моральних претензій до обвинуваченого та просив не застосовувати щодо нього суворе покарання, приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у мінімальних межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.
Суд вважає, що дане покарання відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільній небезпеці, але й особі обвинуваченого, є справедливим, обґрунтованим та необхідним для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами та відповідатиме меті покарання, наведеній у ст.50 КК України.
Підстав для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті обвинувачення, як про це просить захисник обвинуваченого суд у даному випадку не вбачає. 
Так відповідно до ч.1 ст.69 КК України За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, провадження №51-3479км20. 
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. 
Водночас обвинувачений ОСОБА_3 у ході судового розгляду своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України фактично не визнав, а часткове визнання ним своєї вини зумовлене виключно позицією сторони захисту про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Також у ході судового розгляду із показань потерпілого ОСОБА_6 у судовому засіданні та зі змісту його нотаріальної посвідченої заяви від 19.05.2026 встановлено, що обвинувачений у добровільному порядку завдану кримінальним правопорушення майнову шкоду не відшкодував, оскільки здійснив лише погашення понесених потерпілим витрат на оплату накладеного на нього судом штрафу за неявку у судове засідання.
Досягнуте на цих умовах примирення між обвинуваченим та потерпілим, як про це вказує потерпілий у своїй заяві, не може розцінюватись судом як добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, що в свою чергу свідчить про відсутність у діях обвинуваченого щирого каяття та не дає підстав стверджувати про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітніх дітей, позитивна характеристика з місця проживання, присвоєння йому інвалідності внаслідок травми, отриманої під час перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації не є підставою для призначення йому судом більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, враховуючи те, що за фактичних обставин даної справи відсутні інші умови для застосування ст.69 КК України. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, речові докази відсутні. 
У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи, 1/2 частку яких відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави, враховуючи його роль та участь у вчиненні кримінального правопорушення. 
У ході судового розгляду ухвалою суду від 21.10.2020 щодо обвинуваченого ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту у визначений час доби на строк до 20.12.2020. Ухвалою суду від 14.12.2020 строк дії вказаного запобіжного заходу продовжено до 12.02.2021 і у подальшому клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, його зміну чи обрання нового запобіжного заходу до набрання вироком законної сили до суду не надходило. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 392, 394 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу звернення вироку суду до виконання. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи №СЕ-19/109/14/2-586ТВ/20 від 09 вересня 2020 року у сумі 490 (чотириста дев`яносто) гривень 35 коп. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя:	  	ОСОБА_1