24 червня 2026 року

Справа № 642/5851/25
Провадження № 2-др/642/28/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року м. Харків
Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Проценко Л.Г.,
за участю секретаря Шевченко Т.В., 
представника відповідача Луценка С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Шпіньової Олени Михайлівни про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у цивільній справі № 642/5851/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 01.05.2026 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди – задоволено частково, стягнено з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 189026 (сто вісімдесят дев`ять тисяч двадцять шість) гривень 02 копійки.; моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.; судовий збір 2119 грн. 14 коп. та витрати пов`язанні із проведенням експертизи у розмірі 6615 грн. 65 коп.
Після ухвалення рішення представником позивача адвокатом Шпіньовою О.М. 04.06.2026 подано заяву про розподіл судових витрат по справі № 642/5851/25, в якій просили стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» судові витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 35000 грн. 00 коп.
Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 08.06.2026 прийнято до розгляду вищевказану заяву та призначено судове засідання, в яке були викликані сторони по справі.
11.06.2026 від представника відповідача надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування якого вказано, що до моменту переходу судом на стадію ухвалення рішення по справі, позивач чи його представник заяву/клопотання про розроділ судових витрати з доказами неможливості надання їх до ухвалення рішення не подав, доказів понесення таких витрат також не надано. Додана до заяви про ухвалення додаткового рішення представником Позивача копія акту наданих послуг №1 від 12.02.2026 є безпідставною, оскількискладання акту наданих послуг не передбачено умовами договору про надання правничої допомоги укладеному між Позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛЄДАПРАВО» від 21.08.2025 №155.Договір набрав чинності 21.08.2025 і діє по теперішній час. З моменту укладання договору позивачем не здійснювались сплати на користь адвокатського об`єднання, тобто фактично понесені витрати на правничу допомогу у позивача відсутні. Просив відмовити у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
12.06.2026 представник відповідача надав заяву про відкладення судового засідання на іншу дату.
15.06.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, згідно яких, представник відповідача посилається на те, що згідно умов договору позивач порушив терміни оплати гонорару. Щодо цього зазначаємо, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки суду разом з позовом подавалась платіжна інструкція від 25.08.2025 року на суму 10000,00 грн. Щодо оплати залишку 25000,00 грн., то позивач не має фінансової змоги оплатити його в строк, передбачений договором про надання правничої допомоги від 21.08.2025 №155. Однак, несплата гонорару на день подання заяви про ухвалення додаткового рішення не є підставою для відмови в задоволенні такої заяви.Відсутність документів про фактичну оплату правничої допомоги не є підставою для відмови в стягненні витрат на таку допомогу, які згідно акту від 12.02.2026 року повинні бути сплачені позивачем (тобто витрати є фактичними і неминучими), просила розгляд даної заяви здійснювати без її участі та без участі позивача.
Крім того, 23.06.2026 через систему «Електронний суд» надала аналогічну заяву про розгляд заяви без участі.
Представник відповідача Луценко С.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви з підстав зазначених у відзиві. Вважав, строк на подання такої заяви про розподіл судових витрат пропущеним позивачем, згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши заяву з доводами представника позивача про розподіл судових витрат та матеріали справи, суд доходить такого висновку.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 виснувала, що: «141. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. 
144. […] У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. 
145. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення». 
До того ж, Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висловлювалася з питання розподілу витрат на правничу допомогу між сторонами. 
Зокрема, у додатковій постанові від 19.02.2020, ухваленій за наслідками вирішення справи № 755/9215/15-ц, ВП ВС виснувала, що: 
«21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). 
Подібні висновки щодо порушеного правового питання викладені у постановах ВП ВС від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25.03.2026 по справі № 372/6826/24 відмовила у прийнятті справи до розгляду та повернула її на розгляд колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, констатувавши відсутність належних мотивів та обґрунтованих підстав для перегляду й відступу від чинного правового висновку щодо застосування норм статей 137, 141 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі, адвокатом Шпіньовою О.М. надано договір про надання правової допомоги та акт наданих послуг № 1 до договору № 155 про надання правової допомоги від 21.08.2025.
Загальний розмір понесених позивачем витрат у зв`язку із розглядом справи № 642/5851/25 у Холодногірському районному суді м. Харкова зазначено 35000,00 грн. 
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України), що узгоджується з постановами Верховного Суду від 14.06.2021 по справі № 159/5837/19, від 01.12.2020 по справі № 317/1209/19, від 11.02.2020 по справі № 648/1102/19.
Суд дійшов переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на ціну позову, кількість судових засідань, а розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, то обґрунтованою та пропорційною сумою витрат на правову допомогу, яка була надана у даній справі є 24000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 15, 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Шпіньової Олени Михайлівни про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у цивільній справі № 642/5851/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп.
В іншій частині вимог – відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.
Повний текст рішення складено 24.06.2026.

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (прізвище, ім`я, по батькові - для фізичних осіб):
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Акціонерне товариство «Укрзалізниця», ЄДРПОУ 40075815, місцезнаходження юридичної особи за адресою: 03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, буд 5.

Суддя Л.Г. Проценко