Справа № 460/1834/13-ц
Провадження № 2/944/2/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого судді Поворозника Д.Б.
з участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Мацієвської А.І.,
представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
представника відповідача Івано-Франківської селищної ради Ковалишин О.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Відділ містобудування та архітектури Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_2 , у якому з врахуванням заяви про зміну предмета позову просить: визнати незаконним та скасувати рішення Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області за № 430 від 07.10.2009 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки в с. Лелехівка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 586125 від 13.05.2010, виданий ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4625855300:06:001:0103, що розташована по АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625855300:06:001:0103, площею 0,10 га, ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 23.12.2022; зобов`язати ОСОБА_2 привести дану земельну ділянку до попереднього стану, зокрема, знести збудований нею будинок, стовпці, засипати рів на даній земельні ділянці.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області за № 70 від 20.04.1990 їй було надано у безстрокове користування із земель селищної забудови в с. Лелехівка земельну ділянку площею 700 кв. м для будівництва житлового будинку та господарських будівель ГБ-7/78. Після прийняття Виконавчим комітетом Івано-Франківської селищної ради вищевказаного рішення нею було отримано в Районного архітектора Яворівського району Львівської області проект забудови (будівельний паспорт) земельної ділянки, переданої їй у безстрокове користування згідно з зазначеним вище рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області за № 70 від 20.04.1990, а представником архітектурно – планувальної групи при районному архітекторі Яворівського району ОСОБА_4 , за її участі, було винесено в натурі вищевказану земельну ділянку площею 700 кв. м, про що був складений відповідний акт від 11.06.1991. Після цього винесена в натурі земельна ділянка нею була огороджена. Окрім того, 02.07.1991 нею було отримано дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво на переданій їй у постійне користування земельній ділянці. У 2010 році вона виявила бажання скористатися правом приватизації земельної ділянки площею 700 кв. м, переданої їй у безстрокове користування для будівництва житлового будинку та господарської будівлі ГБ-7/78 згідно з рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області за № 70 від 20.04.1990, з приводу чого 05.11.2010 вона звернулась із відповідною заявою до Івано-Франківської селищної ради Яворіського району Львівської області, однак не отримала жодної відповіді. Після цього, приїхавши в с. Лелехівка Яворівського району Львівської області, нею було виявлено, що огорожа навколо належної їй земельної ділянки знищена, а зі слів мешканців с. Лелехівка вона дізналася, що її земельну ділянку передали у власність іншій особі, яка демонтувала та спалила загорожу навколо належної їй земельної ділянки. Усі її звернення до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області та до Прокуратури Яворівського району Львівської області не дали жодного результату і лише, на початку 2013 року вона довідалася, що належна їй земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Івано- Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області за № 430 від 07.10.2009 та останньою отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 586125 від 13.05.2010. Вважає дане рішення органну місцевого самоврядування та виданий на його підстав Державний акт протиправними, оскільки ОСОБА_2 було надано земельну ділянку, частину якої становила земельна ділянка площею 700 кв. м, надана їй згідно із зазначеним вище рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів № 70 від 20.04.1990, і дана ділянка в неї у встановленому законом порядку не вилучалась, вона не надавала згоди на передачу цієї ділянки іншій особі. Зважаючи на викладене, просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Вороблв М.М. від 22 травня 2013 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4625855300:06:001:0103, що розташована по АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_2 проводити будь-які будівельні роботи на даній земельній ділянці.
В обґрунтування заяви зазначала, що, на її думку, відчуження у будь-який спосіб ОСОБА_2 переданої їй у власність земельної ділянки, яка перебувала у її (позивача) користуванні або проведення ОСОБА_2 будь-яких будівельних робіт на вищевказаній земельній ділянці може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Воробля М.М. від 22 травня 2013 року заяву про забезпечення позову залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору.
Заявою від 11 червня 2013 року позивачем усунено недоліки, зазначені в ухвалі та долучено квитанцію про сплату судового збору за подання заяви. 
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Воробля М.М. від 11 червня 2013 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову: накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4625855300:06:001:0103, що розташована по АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці площею 0,1000 га, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4625855300:06:001:0103, що розташована АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням у даній справі. 
07 липня 2013 року державним виконавцем ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області Пікулою О.Б. скеровано на адресу суду постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27.06.2013, у зв`язку із тим, що у документі не вказано адреси місця проживання боржника фізичної особи та відсутній індикаційний номер або номер та серія паспорта боржника. 
26 вересня 2013 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гвоздюк Р.М. повторно звернувся із заявою про забезпечення позову. 
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Воробля М.М. від 26 вересня 2013 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гвоздюка Р.М. та вирішено накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4625855300:06:001:0103, що розташована по АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці площею 0,1000 га, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4625855300:06:001:0103, що розташована АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням у даній справі.
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Воробля М.М. від 26 вересня 2013 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гвоздюка Р.М. про витребування доказів та вирішено витребувати із Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області наступну інформацію: чи рахується, згідно з даними Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області. за гр. ОСОБА_5 чи його правонаступниками у власності чи користуванні земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд або з іншим цільовим призначенням в межах чи за межами с. Лелехівка Яворівського району Львівської області із зазначенням адреси місцезнаходження такої га із земельними ділянками яких громадян вона межувала та межує в даний час: чи надавалась гр. ОСОБА_5 чи його правонаступникам у власність чи користування (в т.ч. оренду) земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку. госполарських будівель та споруд або з іншим цільовим призначенням в межах чи за межами с. Лелехівка Яворівського району Львівської області із зазначенням адреси місцезнаходження такої та із земельними ділянками яких громадян вона межувала та межує в даний час. і у випадку, якщо така надавалася, вказати на підставі якого рішення Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області така була надана. надавши його копію та у випадку наявності, копію державного акта про право власності на земельну ділянку та копію акту встановлення та узгодження меж такої земельної ділянки; чи відчужувалась гр. ОСОБА_5 чи його правонаступниками земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд або з іншим цільовим призначенням в межах чи за межами с. Лелехівка Яворівського району Львівської області. у разі якщо така їм передавались у власність чи користування, іншим (трегім) особам або набувалась такими особами у власність іншим. незабороненим чинним законодавством України, шляхом (в т.ч. шляхом спадкування). вказавши, якщо таке відчуження (набуття у власність третіми особами) мало місце. прізвище, ім?я та по-батькові осіб таких набувачів; чи надавалась гр. ОСОБА_6 , членам його сім?ї або родичам (в т.ч. гр. ОСОБА_2 ) у власність чи користування (в т.ч. оренду) земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в межах чи за межами с. Лелехівка Яворівського району Львівської області із зазначенням адреси місцезнаходження такої та із земельними ділянками яких громадян вона межувала та межує в даний час і у випадку, якщо така надавалась, вказати на підставі якого рішення Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області така була надана, надавши його копію та у випадку його наявності, копію державного акта про право власності на земельну ділянку та копію акту встановлення та узгодження меж такої земельної ділянки.
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Воробля М.М. від 26 вересня 2013 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гвоздюка Р.М. про витребування доказів та вирішено витребувати із Відділу Держземагенства в Яворівському районі Львівської області технічну документацію з землеустрою щодо оформлення документів з надання земельної ділянки на праві власності громадянці ОСОБА_2 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2016 року головуючим суддею у справі визначено Швед Н.П.
Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 21 листопада 2016 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. від 29 січня 2018 року вирішено продовжити судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання.
Ухвалою підготовчого судового засідання від 07 серпня 2018 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гвоздюка Р.М. та вирішено залучити до участі у справі третіх осіб: Головне управління Держсокадастру у Львівській області в особі Відділу Держгеокадастру в Яворівському районі Львівської області та Яворівську районну державну адміністрацію Львівської області в особі Відділу містобудування та архітектури Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, а також викликати та допитати у якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2019 року головуючим суддею визначено Кондратьєву Н.А. 
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвої Н.А. від 28 лютого 2019 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 07 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 07 липня 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та визнано обов`язковою явку представника відповідача Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області.
26 жовтня 2020 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшло заперечення проти позову, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову, зважаючи на таке. 
Основним аргументом позивачки є посилання на обставину набуття у встановленому порядку права користування спірною земельною ділянкою на підставі рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради народних депутатів Яворівського району Львівської області № 70 від 20.04.1990. Виходячи з положень Земельного кодексу УРСР 1970 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення, шляхом встановлення меж такої ділянки в натурі (на місцевості), після чого і виникає право користування наданою земельною ділянкою. Тому право на користування земельною ділянкою ОСОБА_1 могло виникнути лише після встановлення землепорядними органами меж такої земельної ділянки в натурі і одержання нею, як землекористувачем та забудовником землевпорядної документації і документу на право користування землею. В даному випадку позивачем не надано: землевпорядний проект (план) по відведенню земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі рішення виконкому Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області № 70 від 20.04.1990, акт відведення в натурі (на місцевості) земельної ділянки на підставі цього ж рішення № 70 від 20.04.1990; витяг із реєстрової книги виконкому селищної Ради народних депутатів про право землекористування окремою земельною ділянкою, якою на думку позивача користується ОСОБА_11 . Тобто, відсутня подія відведення гр. ОСОБА_1 земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області за № 70 від 20.04.1990 р. Докази протилежного відсутні і суду не надані. При тому що, подані позивачем докази (в копіях, незавірених належним чином): проєкт забудови земельної ділянки від 04.06.1991 року; акт виносу в натуру земельної ділянки від 11.06.1991; дозвіл від 02.07.1991 на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво, який у відповідному місці не підписаний директором Держархбудконтролю Яворівського району, на увагу не заслуговують, оскільки всі вони видані на підставі рішення Виконавчого комітету Яворівської районної Ради народних депутатів за № 273 від 25.09.1990 і, як вбачається з їх змісту, стосуються будівництва житлового будинку за проєктом № 184-24-52 і господарської будівлі за проектом № ГБ 1/76. Натомість у позові позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог на інший акт - рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області № 70 від 20.04.1990, відповідно до якого земельна ділянка надана для будівництва житлового будинку і господарської будівлі за проєктом № ГБ-0 7/78. Таким чином, проект забудови від 04.06.1991, акт від 11.06.1991 та дозвіл від 02.07.1991 жодним чином не стосуються рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області № 70 від 20.04.1990, адже прийняті на підставі іншого рішення суб`єкта владних повноважень, тобто не містять інформації щодо предмета доказування, відтак не мають значення для розгляду даної справи в силу вимог ч. 4 ст. 7 ЦПК України. До того ж, у схемі виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель у визначеному місці не проставлена дата її складання (день, місяць, рік), що також об`єктивно виключає її з числа доказів в силу вимог ч.1 ст. 77 ЦПК України. Зазначає, що доказування позивачем обставин порушення права на землекористування на підставі рішення № 70 від 20.04.1990 Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, ґрунтується на припущеннях, позивачем не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, отже позов задоволенню не підлягає.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2021 року головуючим суддею у справі визначено Поворозника Д.Б. 
Ухвалою суду від 29 червня 2022 року частково задоволено клопотання представника позивача адвоката Гвоздюка Р.М. та вирішено витребувати з Відділу Держземагенства в Яворівському районі Львівської області, Ввідділу містобудування та архітектури Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, ТзОВ «Террафлекс», інформацію та копії документів для підтвердження чи спростування доводів позивача.
Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Гвоздюка Р.М. про застосування заходів процесуального примусу та вирішено застосувати до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області заходи процесуального примусу – тимчасове вилучення доказів для огляд та дослідження судом оригіналів, копії для долучення до матеріалів справи № 460/1834/13 а саме погосподарські книги Івано - Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області за період з 1980 по 2022 рік; рішення, ухвали, розпорядження Івано - Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області та/або селищного голови про присвоєння назви (перейменування на) вулиці 8-го березня та Івана Франка в селі Лелехівка Яворівського району Львівської області; карти (мапи), схеми, генеральні та детальні плани села Лелехівка Яворівського району Львівської області за період з 1950 по 2020 рік, а також містобудівні обґрунтування, проекти кварталів забудови (схеми розташування кварталів забудови за вказаний період. 
20 вересня 2023 року з Яворівського ВДВС у Яворівському районі Львівської області ЗМУ Міністерства юстиції на адресу суду надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без виконання, оскільки такий пред`явлено не за підвідомчістю. 
Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року вирішено застосувати до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області заходи процесуального примусу - тимчасове вилучення доказів для огляд та дослідження судом оригіналів, копії для долученя до матеріалів справи № 460/1834/13 а саме погосподарські книги Івано - Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області за період з 1980 по 2022 рік; рішення, ухвали, розпорядження Івано - Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області та/або селищного голови про присвоєння назви (перейменування на) вулиці 8-го березня та Івана Франка в селі Лелехівка Яворівського району Львівської області; карти (мапи), схеми, генеральні та детальні плани села Лелехівка Яворівського району Львівської області за період з 1950 по 2020 рік, а також містобудівні обґрунтування, проекти кварталів забудови (схеми розташування кварталів забудови за вказаний період. 
16 жовтня 2023 року з Івано-Франківської селищної ради на адресу суду надійшли витребувані документи.
23 квітня 2024 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про зміну предмета позову, у якій вона просить змінити підстави позову у даній цивільні справі, а саме, просить: визнати незаконним та скасувати рішення Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області за № 430 від 07.10.2009 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки в с. Лелехівка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 586125 від 13.05.2010, виданий ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4625855300:06:001:0103, що розташована по АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625855300:06:001:0103, площею 0,10 га, ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 23.12.2022; зобов`язати ОСОБА_2 привести дану земельну ділянку до попереднього стану, зокрема, знести збудований нею будинок, стовпці, засипати рів на даній земельні ділянці.
На обґрунтування заяви зазначає, під що час додатково ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи для підготовки до захисту її інтересів в суді її новий представник адвокат Мацієвська А.І. довідалася про те, що відповідачка ОСОБА_2 , якій достовірно було відомо про те, що існує судовий спір щодо даної земельної ділянки, що в провадженні Яворівського районного суду Львівської області з 2013 року перебуває цивільна справа № 460/1834/13, зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку та навіть почала виконувати певні будівельні роботи на даній земельній ділянці, зокрема нею збудований невеликий будинок, зроблено частково загорожу, зокрема, встановлені дерев`яні стовпці, викопано глибокий рів для проведення каналізації. Всі роботи вона вчинила незаконно, самочинно, оскільки їй було добре відомо, про те, що спірна земельна ділянка перебуває під арештом, протягом тринадцяти років існує судовий спір щодо даної земельної ділянки.
29 квітня 2024 року у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Поставитюк В.В. подав заперечення проти заяви про зміну підстав позову. 
Заперечення мотивує тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , передана у власність ОСОБА_2 рішенням Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області за №430 від 07.10.2009, накладається на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 700 кв. м переданою у безстрокове користування ОСОБА_1 рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області № 70 від 20.04.1990. Також згідно з Висновком Головного архітектора району «Про обмеження та обтяження (сервітути) на використання земельної ділянки пропонованої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд громадянці ОСОБА_2 , яка знаходиться в с. Лелехівка, Яворівського району Львівської області» від 22.09.2009 №3615, відсутні застереження, чи будь-які обмеження, розміщення спірної земельної ділянки пов`язані з накладенням на нібито формовану земельну ділянку передану позиваці у безстрокове користування. Відповідно позовні вимоги визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4625855300:06:001:0103, що розташована по АДРЕСА_1 серія Я №586125 від 13.05.2010, виданий ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку, кадастровий номер 4625855300:06:001:0103, площею 0,10 га ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 23.12.2022, оскільки саме позивачці було надано 0,07 га даної земельної ділянки ще в 1990 році і вона протягом багатьох років користувалася даною земельною ділянкою і в неї ніхто її не вилучав, не підлягає задоволенню. Щодо прохання позивача зобов?язати відповідача ОСОБА_2 привести дану земельну ділянку до попереднього стану, зокрема, знести збудований нею будинок, стовпці та засипати рів на даній земельній ділянці. Однак зазначений позивачем нібито будинок, який необхідно знести, є допоміжними господарськими будівлями, Літ. «А-1», «Б-1», «В-1» та «Г-1», відповідно ОСОБА_12 , Чан, Баня та Дровітня збудовані на підставі Технічного паспорта виготовленого станом на 30 листопада 2021 року, на земельній ділянці площею 0,05 га (кадастровий номер 4625855300:06:001:0392) для ведення особистого селянського господарства, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .. Відповідно, рів на який вказує позивач, прокопаний на земельній ділянці площею 0,05 га (кадастровий номер 4625855300:06:001:0392) для ведення особистого селянського господарства, яка належать на праві приватної власності ОСОБА_2 . Щодо стягнення судових витрат, позивачем не зазначений орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла, очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
16 липня 2024 року представник відповідача Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області подала письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
На обґрунтування заперечення зазначає, що рішення Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 430 від 07.10.2009 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки в с. Лелехівка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га по АДРЕСА_1 було прийнято відповідно до чинного законодавства, оскільки не було підстав відмовляти заявниці у виділенні земельної ділянки, яку вона просила. Подані ОСОБА_2 документи відповідали вимогам містобудівної і землевпорядної документації, а також дана земельна ділянка не накладалась на інші. В селищній раді на той час була відсутня інформація, що дана земельна ділянка використовувалась іншими особами.
Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року вирішено замінити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Держкомзему у Яворівському районі Львівської області на Головне управління Держгеокадастру у Львівській області та вилучено з числа учасників справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційну службу Яворівського районного управління юстиції Львівської області в зв`язку з припиненням юридичної особи. 
Ухвалою від 30 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою судового засідання від 11 червня 2025 року визнано обов`язковою явку в судове засідання представника відповідача Івано-Франківської селищної ради.
В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 підтримала уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити. 
Пояснила, що спірна земельна ділянка була в користуванні її мами. Пізніше дану земельну ділянку селищна рада передала їй у користування для будівництва, вона оформила відповідні документи у архітектора, огородила земельну ділянку. Будівництво не здійснювала, так як на той час не було коштів. Коли проводили газопостачання до кварталу забудови, де знаходилась її земельна ділянка, вона здавала кошти на трубопровід в еквіваленті 1 тис. доларів США, трубу підвели до її ділянки. Пізніше, коли вона хотіла приватизувати земельну ділянку, дізналася, що її надали у власність іншій особі. До 2001 року земельну ділянку вона використовувала для сільськогосподарських потреб, з 2001 до 2010 року як сіножать. Стверджує, що земельна ділянка, яка була надана їй у 1990 році, входить до земельної ділянки, переданої ОСОБА_2 . Вказала, що голова селищної ради обіцяла надати їй іншу земельну ділянку, однак не надала. 
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мацієвська А.І. ході розгляду справи підтримала позицію її довірительки, вимоги позовної заяви, додаткові пояснення та заяву про зміну предмета позову, з підстав, наведених у них. 
Зазначила, що факт виділення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 700 кв. м в с. Лелехівка у 1990 році підтверджується належними доказами та відповідачами не спростовано. Відповідно до норм Земельного кодексу України її право користування цією ділянкою зберігається, а також позивачка має право на приватизацію даної ділянки. Однак коли вона у 2013 році звернулася з відповідною заявою до Івано-Франківської селищної ради, дану заяву не було розглянуто у встановленому законом порядку. Пізніше вона самостійно дізналася, що її ділянку було передано іншій особі, а саме, як було з`ясовано згодом, відповідачці ОСОБА_2 . Той факт, що ділянка, яка була надана ОСОБА_1 у 1990 році, і ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_2 у 2010 році, підтверджується місцем її розташування, зокрема, як підтвердили допитані судом свідки, ділянка ОСОБА_1 була крайньою в кварталі та знаходилась біля лісу, як і ділянка, право власності на яку оформила ОСОБА_2 . Клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи позивач не заявляє, оскільки нема достатніх вихідних даних для її проведення. Певні неточності в документах ОСОБА_1 є механічними описками і не спростовують факту надання позивачці ділянки в користування та вимшесення її меж в натурі (на місцевості). 
Представник Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області Ковалишин О.Я. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених в письмових поясненнях .
Зазначила, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до чинного законодавства, підстав для відмови у наданні ОСОБА_2 земельної ділянки не було. Подані ОСОБА_2 документи відповідали вимогам земельного та містобудівного законодавства та документації. В сільській раді не було інформації, що дана земельна ділянка накладається на іншу. Спірна земельна ділянка розташована на АДРЕСА_1 , площа 0,10 га. Про рішення від 1990 року про надання земельної ділянки ОСОБА_1 їй відомо з позовної заяви та матеріалів даної справи, однак не відомо, де розташована та кому належить ця ділянка. У селищній раді немає відомостей про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1 , так само не відомо, чи земельна ділянка ОСОБА_1 виділялась в натурі та чи видавався Державний акт на неї, чи посвідчувалось право користування в реєстрових книгах сільської ради та чи відкривався погосподарський номер. Також їй не відомо, чи в с. Лелехівка у 1990 році здійснювались відводи земельних ділянок відповідно до ст.16 ЗК УРСР. 
В ході розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Поставитюк В.В. щодо задоволення позову заперечив, з підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях. 
Додатково зазначив, що ОСОБА_2 звернулася до селищної ради для отримання земельної ділянки, їй було надано дозвіл на виготовлення проєкту відводу, який був виготовлений землевпорядною організацією, є всі погодження та висновок державної землевпорядної експертизи, відповідно до вимог закону. Проєкт був затверджений і земельну ділянку передано у власність, у спосіб, передбачений законом. Його довірителька користувалась земельною ділянкою з часу оформлення права власності, до того часу – це була вільна земельна ділянка, яка знаходилась біля ділянки, наданої у користування позивачці. Це дві окремі земельні ділянки, вони не накладаються. Слободі виділили дві земельні ділянки, з різним цільовим призначенням – для будівництва та для ОСГ. З позивачем вона межі земельної ділянки не узгоджувала, оскільки вона не набула права власності, межі узгоджувались з Івано-Франківською селищною радою. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала суду такі показання. 
Вона є дочкою позивачки, з відповідачкою ОСОБА_13 вони не знайомі. Пояснила, що на початку 1900-х років сільська рада надала її матері земельну ділянку у с. Лелехівка. Городом, площею 0,07 га, користувались батьки її мами, згодом мама, спочатку як городом, пізніше використовувала як сіножать. Ділянка була огороджена дерев`яною огорожею. Понад 10 років тому вона дізналася від матері, що земельну ділянку віддали іншій особі – чоловікові на прізвище ОСОБА_14 , а згодом з`ясувалося, що земельну ділянку оформлено на його дружину. До даної земельної ділянки проведений газ, це їй відомо зі слів батька, який оплачував проведення. Востаннє бачила земельну ділянку у 2024 році, огорожі, яку вони поставили, не було. Зараз на земельній ділянці є газова труба, збудований будинок, на місці старого, на іншій земельній ділянці, яка є у власності Слободи, не тій, що була виділена її мамі. 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав суду такі показання. 
Він не проживає у с. Лелехівка. В кінці 1980-х років отримав там земельну ділянку, площею 10 сотих, яка була надана йому селищною радою та розпочав будівництво. Його ділянка була розташована зліва від дороги, в бік сіл Майдан і Верещиця. Якщо дивитись на ділянку з дороги, то земельна ділянка ОСОБА_1 знаходилась з правого боку від його ділянки. Йому не відомо, коли виділили земельну ділянку позивачці, думає, що швидше, ніж йому. На той час, коли він розпочав будівництво в кінці 1980-х років, позивачка вже користувалась своєю земельною ділянкою як городом, він часто бачив і її та її чоловіка, коли приїжджав. Площа її земельної ділянки, приблизно як його, яка точно не знає. В с. Лелехівка проводилась газифікація, не пригадує точно коли саме, напевно в 2000-х роках, в тому числі і в кварталі, де була його земельна ділянка. Його ділянка була газифікована. Не знає чи було присвоєно назву вулиці, де знаходились їх земельні ділянки. Від центральної труби було відгалуження до земельної ділянки ОСОБА_1 . Земельна ділянка позивачки була крайньою, далі був ліс, чагарники. Ділянка позивачки була огороджена з боку лісу і від його ділянки, були дерев`яні стовбці і металевий дріт. Від огорожі до лісу відстань близько 15 м, між його та ділянкою позивачки був заїзд, прямо в бік лісу. Знає, що в останні роки, коли він будував на своїй ділянці, існував спір ОСОБА_15 з іншою особою, з ким саме йому не відомо, щодо права власності на земельну ділянку. В той час земельна ділянка вже не використовувалась як город, огорожа була поламана. На даний час він інколи приїжджає туди, в кінці ділянки побудована альтанка. Альтанка побудована в лісному масиві, дорога йде до неї. Які документи на свою ділянку оформляв, не пригадує, Державний акт був виготовлений на його ім`я. на даний час відчужив свою земельну ділянку родичам ОСОБА_16 . 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надав суду такі показання. 
Він проживає у АДРЕСА_2 . ОСОБА_18 (чоловік позивачки) говорив йому, що їм було виділено земельну ділянку в кінці села Лелехівка, в бік с. Верещиця, площа і межі цієї ділянки йому не відомі, призначення також. Сім`я Великопольських проживала в с. Лелехівка, але не пам`ятає точно в який час. Він займався газифікацією у с. Лелехівка близько 10 років тому, прокладали центральний газопровід і підключали споживачів до нього, кожну земельну ділянку. Коли дійшли до спірної ділянки, чоловік позивачки сказав, що це його земельна ділянка і було проведено труби до даної земельної ділянки, на бічну трубу поставили заглушку, це робили працівники газової служби. Окремі жителі села копали траншеї самостійно, дехто винаймав техніку. При здійсненні газифікації меж земельної ділянки йому не окреслювали, показали лише розташування, куди проводити газ. Проєкт газифікації був в селищній раді. Йому не відомо, чи здійснював Великопольський якусь оплату і кому. Коли проводили газопровід, крайня земельна ділянка від лісу була ОСОБА_1 . Не пам`ятає, чи на ділянці позивачки були дерева, лісовий масив, можливо росли дерева самосівом. Даною земельною ділянкою користувалась мама позивачки як городом. Чи була огорожа ділянка позивачки, не пам`ятає. Де знаходиться земельна ділянка ОСОБА_2 та чи використовує вона її, йому не відомо. 
Відповідно до норм ст. ст. 244, 238 Цивільного процесуального кодексу України та в зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці 21 і 22 травня 2026 року, судове рішення складено 25 травня 2026 року. 
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Суд встановив, що рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області № 70 від 20.04.1990 «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального будівництва» ОСОБА_1 було надано у безстрокове користування із земель селищної забудови в с. Лелехівка земельну ділянку площею 700 кв. м, для будівництва житлового будинку та господарської будівлі ГБ-7/78.
04.06.1991 районним архітектором Яворівського району А.П.Новосільцем було виконано проєкт забудови та схему виносу в натуру меж земельної ділянки, відведеної ОСОБА_1 .
Згідно з актом виносу в натуру земельної ділянки від 11.06.1991, представником архітектурно-планувальної групи при районному архітекторі Яворіського району ОСОБА_4 був проведений в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовника ОСОБА_1 , житлового будинку за проєктом 184-24-52, господарської будівлі за проєктом ГБ-І/76.
02.07.1991 Сектором Держбутконтролю Яворівського району Львівської області було надано дозвіл ОСОБА_1 на закладку фундаментів під будівництво. 
Згідно з відповіддю Відділу містобудування та архітектури Яворівської РДА Львівської області від 28.10.2024 № 05, в Журналі реєстрації видачі будівельних паспортів зареєстровано будівельний паспорт від 16.10.1991 № 225, виданий ОСОБА_1 . 
Отже, із описаних доказів судом достовірно встановлено, що у 1990 році ОСОБА_1 було надано у безстрокове користування із земель селищної забудови в с. Лелехівка земельну ділянку площею 700 кв. м, для будівництва житлового будинку та господарської будівлі. 
05.11.2010 ОСОБА_1 зверталася із заявою до селищного голови Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області з прохання передати їй у приватну власність земельну ділянку площею 700 кв. м, на яку виготовлений будівельний паспорт (копію паспорта було долучено до заяви). 
Із заявами аналогічного змісту із цього ж питання ОСОБА_1 зверталася до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області повторно 17.11.2010 та 01.12.2010. 
В матеріалах справи відсутні відповіді Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області на вказані заяви чи прийняті за результатами їх розгляду рішення. 
Водночас, відповідно до архівної довідки Яворівської РДА Львівської області № 90 від 29.03.2013 рішенням Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 430 від 07 жовтня 2009 року «Про передачу земельних ділянок у власність», вирішено передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку в с. Лелехівка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0.10 га, по АДРЕСА_1 . 
Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 586125 від 13.05.2010, виданого на підставі рішення Івано-Франківської селищної ради 21 сесії 5 скликання № 430 від 07 жовтня 2009 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення – будівництво та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. 
23.12.2022 державним реєстратором Яворівської міської ради Львівської області Савостіним Ю.С. на підставі даного Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 586125 від 13.05.2010, було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 4625855300:06:001:0103, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.12.2022 № 318911124. 
Також на виконання ухвали суду з Відділу Держземагенства в Яворівському районі 22.10.2023 надійшли копії технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів з надання земельної ділянки на праві власності ОСОБА_2 , а саме: заява ОСОБА_2 на ім`я генерального директора ТзОВ «Террафлекс» з проханням виготовити технічну документацію по оформленню документів на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з адресою АДРЕСА_1 ; рішення Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області ХХІ сесії Vскликання № 430 від 07.10.2009, відповідно до якого вирішено передати у власність земельні ділянки в с. Лелехівка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, зокрема ОСОБА_2 , площею 0,10 га по АДРЕСА_1 ; Технічне завдання № 28/8 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів з надання земельної ділянки на праві власності; проект забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , відведеної ОСОБА_2 ; Акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від 20.07.2009; акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 , згідно з яким, встановлені в натурі межі земельної ділянки відповідають фактичному стану земельної ділянки ОСОБА_2 ; схема розташування земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; висновки Управління Держкомзему у Яворівському районі щодо обмеження та обтяження на використання земельної ділянки громадянки ОСОБА_2 від 20.11.2009 № 3052 та від 22.10.2009 № 3615; довідка Управління Держкомзему у Яворівському районі від 20.12.2009 № 4087 про присвоєння кадастрового номера, згідно з якою земельній ділянці, площею 0,1000 га, яка розташована на території Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, присвоєно кадастровий номер 4625855300:06:001:0103. 
Як зазначено вище позивач ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 було надано земельну ділянку, частину якої становила земельна ділянка площею 700 кв. м, надана їй згідно із зазначеним вище рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів № 70 від 20.04.1990, дана ділянка в неї у встановленому законом порядку не вилучалась, вона не надавала згоди на передачу цієї ділянки іншій особі. 
Суд за клопотаннями представників позивачки витребував ряд документів, на які ОСОБА_1 та її представники посилались як на докази факту виділення їй у 1990 році земельної ділянки площею 700 кв. м та місця розташування цієї ділянки, в тому числі, що дана ділянка пізніше була надана у власність ОСОБА_2 в складі земельної ділянки площею 1000 кв. м. 
Так, відповідно до відповіді Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 47 від 29.01.2013 на адвокатський запит адваката ОСОБА_19 від 25.01.2013, перейменування вул. І.Франка на вул. 8-го Березня або утворення на основі частини АДРЕСА_1 не відбувалося, дані вулиці існують в с. Лелехівка як дві окремі вулиці. Щодо права власності чи користування земельними ділянками для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, або іншими цільовими призначеннями ОСОБА_20 чи його правонаступниками, ОСОБА_6 чи його членам сім`ї, в межах чи за межами с. Лелехівка, надати інформацію не вбачається можливим, так як згідно чинного законодавства інформацію щодо особи чи права власності на майно (в тому числі і на земельні ділянки) можна надати за згодою особи на яку оформлено той чи інший запит. 
Відповідно до відповіді Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області № 772 від 30.10.2013, наданої на ухвалу суду, згідно з даними селищної ради за ОСОБА_20 не рахується земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Лелехівка. Дані щодо надання земельної ділянки у власність чи користування ОСОБА_20 в с. Лелехівка в селищній раді відсутні. Інформацією щодо відчуження земельної ділянки ОСОБА_20 селищна рада не володіє. ОСОБА_2 була надана у власність земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Лелехівка. 
21.07.2022 на виконання ухвали суду Відділ № 7 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надіслав копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_21 площею 0,0911 га, кадастровий номер 4625855300:06:001:0360, в с. Лелехівка Яворівського району Львівської області. Як вбачається з матеріалів даної технічної документації, суміжними землекористувачами (ділянками) ОСОБА_21 були: землі вулиці, землі заповідника, землі запасу села, землі ОСОБА_9 . 
Також на виконання ухвал суду Відділ містобудування та архітектури Яворівської РДА Львівської області та Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області надали копію Генерального плану с. Лелехівка Яворівського району Львівської області. 
Крім того, на вимогу суду Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області надала для огляду погосподарські книги с. Лелехівка Яворівського району Львівської області за 1980-2010 роки, а також копію витягу з погосподарської книги с. Лелехівка за 2001-2005 роки за особовим рахунком № НОМЕР_2 , номер за земельнокадастровою книгою 108, згідно з якою головою домогосподарства була ОСОБА_22 , серед членів сім`ї, зокрема, ОСОБА_1 (невістка), у власності був житловий будинок 1955 року побудування площею 36 кв. м, в користуванні перебувало 0,33 га землі, в тому числі 0,03 га під будівлями та 0,3 га для сільського господарства. 
Суд дослідив зазначені погосподарські книги в частинах, в яких просила представник позивачки. 
Статтею 16 Земельного Кодексу Української РСР 1970 року (який був чинним станом на день прийняття органом місцевого самоврядування рішення про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки та у відповідній реакції) було встановлено, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. 
Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. 
У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. 
Згідно із ст. 20 Земельного Кодексу Української РСР 1970 року відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. 
Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. 
Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. 
Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. 
Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу – в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. 
Статтею 22 Земельного Кодексу Української РСР 1970 року було встановлено, що приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. 
При цьому, п. 5 постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18 грудня 1990 року було передбачено, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. 
Також згідно з п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. 
Зі змісту наведених норм вбачається, що громадяни, які мали в користуванні земельні ділянки, надані їм за раніше діючим законодавством, зберігали свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. 
Систематизуючи вказані норми права, можна дійти висновку про те, що земельним законодавством Української РСР було встановлено право надання в користування земельних ділянок шляхом їх відведення. 
Для здійснення такого відведення, уповноважені на це органи повинні були встановити відповідну конфігурацію земельної ділянки (встановити межі та конкретно визначити її розмір). 
При цьому, суд наголошує, що згідно з нормами ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Однак позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували конкретну визначену конфігурацію виділеної їй земельної ділянки (встановлені межі та конкретно визначений її розмір). 
При цьому, суд належно виконував свій обов`язок щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, а саме за клопотаннями представників позивачки витребував значну кількість документів, які описано вище. 
Суд враховує, що 04.06.1991 районним архітектором Яворівського району було виконано проєкт забудови та схему виносу в натуру меж земельної ділянки, відведеної ОСОБА_1 , а також згідно з актом виносу в натуру земельної ділянки від 11.06.1991 був проведений в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовника ОСОБА_1 . 
Проте із зазначених документів (схеми і акту виносу виносу в натуру меж земельної ділянки) неможливо встановити, де саме розташована дана земельна ділянка, оскільки відсутні її конкретні географічні координати, прив`язка до стаціонарних чітко визначених об`єктів чи предметів, інших земельних ділянок, розташування, конфігурацію та межі яких можна визначити, а також будь-які інші відомості, на підставі яких можливо встановити її місце розташування. 
Також суд враховує, що наведені документи, надані ОСОБА_1 (рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної Ради народних депутатів № 70 від 20.04.1990, акт виносу в натуру земельної ділянки від 11.06.1991, дозвіл на закладку фундаментів під будівництво від 02.07.1991) містять розбіжності і неточності, а саме: рішенням органу місцевого самоврядування № 70 від 20.04.1990 ОСОБА_1 було надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку та господарської будівлі ГБ-7/78; в Проекті забудови від 04.06.1991, складеному районним архітектором Яворівського району А.П.Новосільцем, було зазначено, що проект виготовлено на підставі рішення Яворівської районної Ради народних депутатів від 25.09.1990 і передбачено господарську будівлю за проектом ГБ-1/76; в Акті виносу в натуру земельної ділянки від 11.06.1991 та Дозволі на закладку фундаментів під будівництво від 02.07.1991 є посилання на рішення Яворівської районної Ради народних депутатів від 25.09.1990 № 273). 
Представник відповідача ОСОБА_2 надав суду копію рішення Виконавчого комітету Яворівської районної Ради народних депутатів від 25.09.1990 № 273 «Про видачу будівельних паспортів на індивідуальне житлове будівництво», засліджену начальником Архівного відділу Яворівської РДА Львівської області, яким було дозволено будівництво індивідуальних житлових будинків і надвірних будівель громадянам (згідно з додатком) та доручено районному архітектору видати забудовникам проекти забудови. Однак в додатку № 1 до цього рішення, в якому наведено перелік громадян, яким надавались дозволи, зокрема, в с. Лелехівка, відомості про ОСОБА_1 відсутні. 
Також представник відповідача ОСОБА_2 надав суду надані на його адвокатські запити відповіді: Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області від 29.12.2022 № 04-07/3539, згідно з якою в селищній раді відсутня запитувана ним інформація, а саме записи в Земельно-шнурових книгах, Погосподарських книгах, Реєстровій книзі виконавчого комітету про реєстрацію за ОСОБА_1 права на безстрокове користування земельною ділянкою площею 700 кв. м для будівництва житлового будинку та господарської будівлі в с. Лелехівка, а також Державний акт на право постійного користування цією ділянкою; Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 24.02.2023 № 29-13-0.2-779/2-23, згідно з якою в Книгах записів (реєстрації) Державних актів на право власності чи право користування земельними ділянками, державні акти за ОСОБА_1 не зареєстровані. 
Показання допитаних судом свідків, на які посилається сторона позивача, а саме свідка ОСОБА_9 , який вказав, що земельна ділянка ОСОБА_1 була крайньою, далі був ліс, чагарники і що ділянка позивачки була огороджена з боку лісу і від його ділянки, були дерев`яні стовбці і металевий дріт, та свідка ОСОБА_17 , який вказав, що коли проводили газопровід в с. Лелехівка, крайня земельна ділянка від лісу була ОСОБА_1 , суд вважає недопустимими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
При цьому, суд наголошує, що встановлення конкретного місця розташування даної ділянки є обов`язковим та визначальним, оскільки вирішення спору стосується в тому числі і можливого позбавлення іншої особи – відповідача у справі ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яке вона набула у встановленому законом порядку на підставі ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України. 
Крім того, оскільки площа земельної ділянки, яка була надана в користування ОСОБА_1 , становить 0,07 га, а земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_2 – 0,1 га, тобто площі ділянок є різними, ділянки відповідачки є більшою за розміром, тобто очевидним є те, що в будь-якому випадку це не одна і таж ділянка і вони не можуть накладатися повністю. 
Відповідно, обов`язком позивачки, крім доведення конкретного місця розташування та конфігурації виділеної їй земельної ділянки, є також доведення факту накладення земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 на її ділянку та, за умови підтвердження накладення, в якій частині ці ділянки накладаються. 
Такі обставини як правило можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста, однак клопотанням про призначення земельно-технічної або іншої експертизи та/чи залучення спеціаліста для підтвердження своїх позовних вимог позивачка ОСОБА_1 до суду не подавала. 
А відповідно до наведених вище норм ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Також слід зазначити, що неможливість визначення на даний час конкретного місця розташування і конфігурації наданої ОСОБА_1 земельної ділянки значною мірою спричинена діями самої позивачки, яка тривалий час, 20 років, не використовувала земельну ділянку за цільовим призначенням, не реалізувала свого права на отримання ділянки у власність, не оформила технічної документації тощо. 
При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_1 тричі – 05.11.2010, 17.11.2010 і 01.12.2010 зверталася із заявою до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області з прохання передати їй у приватну власність земельну ділянку площею 700 кв. м, на яку виготовлений будівельний паспорт, однак Івано-Франківська селищна рада не розглянула даних заяв та не прийняла відповідного рішення. 
В такому випадку, на думку суду, ОСОБА_1 могла захистити своє право на отримання у власність раніше наданої їй в користування земельної ділянки шляхом оскарження бездіяльності Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області щодо невирішення її заяв. 
В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 скористалася своїм правом на приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах норм, встановлених Земельним кодексом України, подавши відповідну заяву з необхідними документами до органу місцевого самоврядування, виготовила технічну документацію та отримала Державний акт про право власності на землю, а згодом зареєструвало своє право власності у відповідному державному реєстрі. 
Так, положеннями ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на день прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) було передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. 
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. 
Статтею 118 Земельного кодексу України (в цій же редакції) було передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства). 
Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. 
Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. 
Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. 
Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що виділення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4625855300:06:001:0103, що розташована по АДРЕСА_1 , було здійснено в порядку та у спосіб, визначенні чинним на той час законодавством.
Також суд погоджується з доводами відповідачів про те, що на час прийняття Івано-Франківською селищною радою Яворівського району Львівської області оскаржуваного рішення № 430 від 07.10.2009, в селищній раді були відсутні належні та достовірні відомості (оформлена технічна, землевпорядна чи інша документація) про те, що дана ділянка чи її частина перебуває в користуванні іншої особи, в тому числі ОСОБА_1 .
Суд враховує, що Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі – Конвенція), зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції», відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. 
Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (серед іншого, рішення у справах «Іммобільяре Саффі» проти Італії» та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії». 
ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). 
Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).
ЄСПЛ також наголошує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). 
У справі «Ді Марко проти Італії» ЄСПЛ вважав, що легітимні очікування заявника у зв`язку з майновими інтересами, такими як використання землі та пов`язана з цим комерційна діяльність, були достатньо важливими, щоб вважатися «володінням» у сенсі статті 1 Протоколу № 1. 
Національним законодавством України, зокрема, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).
Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди повинні враховувати положення ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.
Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Отже, право власності є одним з основоположних прав особи, яке гарантується і захищається як національним законодавством, так міжнародними актами, які діють в Україні, зокрема, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (з врахуванням практики Європейського суду з прав людини). 
Зважаючи на це та встановлені і описані вище обставини, суд вважає, що позивачки не довела наявності підстав та виправданості втручання у право власності відповідачки ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку набула та оформила право власності на земельну ділянку і тривалий час відкрито користується своїм майном. 
За таких обставин суд вважає, що втручання у власність відповідачки у даному випадку шляхом скасування їх права власності на земельну ділянку не буде відповідати принципам пропорційності та справедливості. 
Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. 
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. 
Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. 
Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України установлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). 
У справі, що переглядається, позивачка не підтвердила належними, допустимими і достатніми доказами факт порушення відповідачами її права користування земельною ділянкою, за захистом якого вона звернулась до суду, а тому у задоволенні позову відмовлено правильно.
При вирішенні справи суд врахував висновки щодо застосування норм права, висловлені в постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 473/4829/13-ц та від 24 березня 2021 року у справі № 740/1452/17. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати із сплати судового збору слід залишити за позивачкою. 
Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, 
вирішив:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення в повному обсязі безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено 25 травня 2026 року. 
Повне найменування сторін.
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; 
відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; 
відповідач – Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області, код ЄДРПОУ 3406981, юридична адреса: Львівська область, селище Івано-Франкове, площа Ринок,1; 
третя особа – Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, код ЄДРПОУ 39769942, юридична адреса: Львів, пр. В.Чорновола, 4; 
третя особа – Відділ містобудування та архітектури Яворівської районної державної адміністраці Львівської області, код ЄДРПОУ 04055883, юридична адреса: Львівська область, м. Яворів, вул. І.Франка, 8. 

Суддя Д.Б. Поворозник