ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
м. Київ
справа № 461/260/17
провадження № 61-8650св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивачка - співзасновниця і бенефіціарка Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Американське підприємство «Піцца-Пронто» ОСОБА_1 ,
відповідачі: Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки управління житлово-комунального господарства, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Львівська міська рада, державний реєстратор Наумець Анастасія Глєбівна, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, -Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Американське підприємство «Піцца-Пронто»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова, 
у складі судді Юрківа О. Р., від 14 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., від 02 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У 2017 року співзасновниця і бенефіціарка Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Американське підприємство «Піцца-Пронто» (далі - ТОВ СП «Піцца-Пронто», товариство) ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки управління житлово-комунального господарства, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Львівської міської ради, державного реєстратора Наумець А. Г., Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ТОВ СП «Піцца-Пронто», про скасування реєстрації права власності та витребування нежитлового приміщення.
2. Позовні вимоги  ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що державним реєстратором було зареєстроване право комунальної власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 , та за цією ж адресою на нежитлові приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6, з порушенням норм чинного законодавства.
3. Позивачка вважає, що Львівська міська рада не мала повноважень звертатися із заявою про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, а оспорювана реєстрація здійснена за відсутності правових підстав для набуття права власності на нерухоме майно.
4. Львівська міська рада не створювала будинок 
АДРЕСА_1 , не здійснювала його реконструкції, не визнавала право власності на цей об`єкт, як відумерлу спадщину, не набула на нього право власності на підставі правочину та не отримала цей будинок в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи.
5. Крім того, Львівська міська рада не є правонаступником Львівської міської ради народних депутатів, а також районних рад народних депутатів 
м. Львова.
6. Наголошує, що постанова Кабінету Міністрів України № 311 
від 05 листопада 1991 року не може визначати право власності на спірні об`єкти, оскільки вказує лише на балансоутримувача, а не власника майна.
7. Зазначає, що Акціонерне товариство громадського харчування передало 01 жовтня 1992 року підприємству громадського харчування «Гарячі бутерброди», яке було реорганізоване у ТОВ СП «Піцца-Пронто», приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 у АДРЕСА_1. 
На момент приймання-передачі вказаних приміщень, комунальної власності не існувало, а була лише державна, колективна та приватна власність.
8. Вказує, що у 1993 році до неї як керівниці ТОВ СП «Піцца-Пронто» звернулись представники Фонду державного майна з вимогою оформити попередньою датою договір оренди приміщення (№ 456 від 25 травня 
1993 року), погрожуючи виселенням і вона, перебуваючи під страхом втрати роботи, підписала цей договір. Водночас договір оренди підписаний неповноважною особою, а право власності на приміщення, яке було об`єктом договору, зареєстровано не було. З користування ТОВ СП «Піцца-Пронто» спірні приміщення не вилучались.
9. Зауважує, що ТОВ СП «Піцца-Пронто» законно та відкрито користувалося і користується своїми приміщеннями.
10. На момент оформлення права власності за Львівською міською радою в цілому на будинок АДРЕСА_1 в цьому будинку уже були приватизовані приміщення - квартири, відтак будинок належав власникам та користувачам приміщень у цьому будинку.
11. Вважає, що державний реєстратор перевищив свої повноваження, оскільки на дату державної реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення (29 червня 2016 року), повноважень стосовно державної реєстрації речових прав і обтяжень в Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради не було. Такі повноваження виникли лише з 23 вересня 2016 року відповідно до рішення № 848 Львівської міської ради.
12. Також державний реєстратор прийняв до розгляду заяву про державну реєстрацію прав та обтяжень стосовно об`єкта нерухомості, в якій не вказано стосовно якого нежитлового приміщення вона подана. У бланку заяви зазначено лише адресу будинку, в якому знаходяться три нежитлові приміщення на першому поверсі індекси приміщень: з 18-1 по 18-6, магазин «Спорттовари»; з 20-1 по 20-3, магазин «Світоч»; з 19-1 по 19-6, кафе «Піцца-Пронто». Отже, в заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не вказано стосовно якого нежитлового приміщення вона подана.
13. Право власності зареєстровано не за територіальною громадою в особі Львівської міської ради, а за Львівською міською радою, яка є представницьким органом територіальної громади, в той час, як реєстрація права власності мала здійснюватися саме за територіальною громадою в особі Львівської міської ради.
14. Державний реєстратор зареєстрував право власності на нежитлове приміщення за неналежно завіреною копією довіреності, виданою Управлінням комунальної власності, а не Львівською міською радою, та неналежно завіреною копією паспорта заявника.
15. Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги,  ОСОБА_1 просить суд:
- скасувати державну реєстрацію права власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на будинок за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 1 415,9 кв. м, (реєстраційний номер 
№ 4446532 від 21 січня 2004 року);
- скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 
1 415,9 кв. м, (реєстраційний номер № 4446532 від 21 січня 2004 року) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради;
- скасувати державну реєстрацію права власності Львівської міської ради на нежитлові приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 на 
АДРЕСА_1 , загальною площею 57,4 кв. м, (реєстраційний № 961936546101), проведену 29 червня 2016 року;
- скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 на 
АДРЕСА_1 , загальною площею 57,4 кв. м, (реєстраційний № 961936546101), за Львівською міською радою, внесений 29 червня 
2016 року;
- витребувати у Львівської міської ради на користь ТОВ СП «Піцца-Пронто» нежитлові приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6, загальною площею 57,4 кв. м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 961936546101), за адресою: АДРЕСА_1 
Короткий зміст оскаржених судових рішень
16. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 
2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 02 червня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
17. Суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності позовних вимог, врахувавши, зокрема обставини встановлені у судових рішеннях, які набрали законної сили, у справах № 914/1171/16, № 461/6488/17, згідно з якими ТОВ СП «Піцца-Пронто» користувалося спірними приміщеннями на підставі договірних відносин з 1992 року та ці приміщення перебували в користуванні, а не у власності товариства. Виконавчий комітет Львівської міської ради під час ухвалення рішення № 414 від 06 червня 2016 року «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 » діяв відповідно до наданих йому повноважень. Право комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 зареєстроване на підставі всіх необхідних документів, а реєстрація права власності територіальної громади в особі Львівської міської ради є законною і проведена з дотриманням відповідного законодавства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
18. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 червня 2025 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
19. 02 липня 2025 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 червня 2025 року.
20. Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 461/260/17, які у листопаді 2025 року надійшли до Верховного Суду.
21. Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
22. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року 
у справі № 320/4938/15, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16, 
від 17 лютого 2021 року у справі № 914/1257/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 914/1958/19, від 17 січня 2024 року у справі № 522/3999/23 (пункт 1 
частини другої статті 389 ЦПК України).
23. Крім того, посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах:
- Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5;
- статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;
- положень підпункту 3 пункту 44 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127;
- статей 2, 4, 6, 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності»;
- рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 10 березня 1987 року № 109;
- розділів 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» від 05 листопада 1991 року № 311 (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
24. Вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 2 частини першої та пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
25. Стверджує, що при апеляційному перегляді справи брав участь суддя Цяцяк Р. П., якому було заявлено обґрунтований відвід з посиланням на те, що він побічно зацікавлений у результатах розгляду справ, пов`язаних з Львівською міською радою та/чи її виконавчими органами, а також наявні обставини, які викликають сумнів в його неупередженості та об`єктивності, при розгляді цих справ. Зокрема дружина судді є керівником Управління «Дозвільний офіс» Львівської міської ради, а громадська думка щодо недоброчесності судді, на думку заявниці, є загальновизнаною і неодноразово висвітлена у журналістських розслідуваннях. Вважає, що у цій справі суддя має конфлікт інтересів. Натомість апеляційний суд, залишаючи заяву про відвід судді без розгляду, безпідставно вказав, що позивачцібуло відомо про зазначені у заяві обставини більше як за два дні до судового засідання.
26. Також було заявлено відвід судді першої інстанції Юрків О. Р., який ухвалою від 13 березня 2017 року необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. В цій заяві вона наголошувала, що реєстрація права власності на спірні приміщення відбулась під час розгляду іншої справи № 914/827/16 щодо визнання права власності на спірне нерухоме майно за 
ТОВ СП «Піцца-Пронто». Таким чином існувала очевидна загроза вилучення з користування товариства спірних приміщень. Ця ухвала була скасована за наслідками її апеляційного перегляду, а заява - частково задоволена.
27. Суддя Юрків О. Р. ухвалою від 06 березня 2024 року у задоволенні заяви про відвід відмовив, тоді як вже було задоволено заяву про його відвід в іншій справі (ухвала від 11 грудня 2018 року у справі № 461/6488/17).
28. Звертає увагу, що суди попередніх інстанцій не досліджували наявні у справі докази та не погоджується з висновками судів щодо преюдиційного значення судових рішень у справах № 914/1171/16, № 461/6488/17, оскільки у цих справах право комунальної власності територіальної громади м. Львова на спірні приміщення не оспорювалось. Крім того, у справі № 914/1171/16 вона не була учасником справи, а участь у справі брало ТОВ СП «Піцца-Пронто».
29. Наголошує, що оспорювана державна реєстрації проведена з порушеннями закону. Суди не дослідили доказів на підтвердження того, що реєстрація права власності відбулась, зокрема без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини; на підставі рішення виконавчого комітету, яке не є правовстановлюючим документом; у 1998 році будинок перебував у державній власності; встановлення подвійної реєстрації права власності на нерухоме майно; перевищення повноважень державним реєстратором; з порушенням Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127; без врахування того, що рішення 
від 10 березня 1987 року № 109 стосувалося затвердження реєстру житлових будинків, а не нежитлових приміщень.
30. Суди не надали оцінки вимогам про витребування майна та відповідним доказам, наданих на їх підтвердження, зокрема тим, які підтверджують право власності ТОВ СП «Піцца-Пронто» на спірні нежитлові приміщення (акт прийому-передачі від Акціонерного товариства громадського харчування Залізничного району до підприємства громадського харчування «Гарячі бутерброди»,правонаступником якого є ТОВ СП «Піцца-Пронто»).
31. Не погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 06 жовтня 2021 року в частині закриття підготовчого провадження, оскільки це питання судом не ставилось на обговорення. Вважає, що ухвала про закриття підготовчого провадження не виносилась.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
32. У серпні 2025 року Управління державної реєстрації Львівської міської ради подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги. Зазначає, що судовими рішення у справах № 914/1171/16, № 461/6488/17, які набрали законної сили, спростовані твердження позивачки щодо належності спірних приміщень ТОВ СП «Піцца-Пронто». Вважає безпідставними доводи позивачки про відсутність в управління державної реєстрації повноважень вчиняти реєстраційні дії на момент прийняття оспорюваних рішень. Наголошує, що для здійснення оспорюваної державної реєстрації були надані всі необхідні документи, а згода органу культурної спадщини для такої реєстрації не вимагається. Така згода потрібна лише у разі відчуження чи передання майна. Вказує, що спірні приміщення не передавались згідно з актом від 01 жовтня 1992 року та додатками до нього, а предметом передачі були лише робочі місця і бухгалтерські документи. Крім того, до суду у цій справі з позовом звернулась ОСОБА_1 як фізична особа, а вимоги про витребування майна заявлені на користь юридичної особи.
Обставини справи, встановлені судами
33. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 входить до числа кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) ТОВ СП «Піцца-Пронто», місцезнаходження юридичної особи: 79016, АДРЕСА_1 
34. Відповідно до рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 10 березня 1987 року № 109 будинок за адресою: 
АДРЕСА_1, включено до реєстру житлових будинків (споруд), які належать місцевим радам по Залізничному району м. Львова.
35. Згідно з постановою Кабінету міністрів України від 05 листопада 
1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», постановлено затвердити перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.
36. Виконавчим комітетом Львівської обласної ради народних депутатів рішенням від 24 грудня 1991 року № 728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області», затверджено перелік підприємств та організацій, які належать до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів районів 
м. Львова.
37. 10 липня 1992 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів зареєстровано підприємство громадського харчування «Гарячі бутерброди».
38. Відповідно до акту прийому-передачі від 01 жовтня 1992 року з додатками, Акціонерним товариством громадського харчування Залізничного району передано підприємству громадського харчування «Гарячі бутерброди» 36 місць в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
39. ТОВ СП «Піцца-Пронто» є правонаступником підприємства громадського харчування «Гарячі бутерброди».
40. Відповідно до даних технічного паспорту, складеного Львівським обласним бюро технічної інвентаризації 23 жовтня 1998 року, інвентарний номер 146, загальна площа нежитлового приміщення (індекси приміщень 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6) складає 57,4 кв. м.
41. 28 березня 2000 року між Управлінням комунального майна (орендодавець) і ТОВ СП «Піцца-Пронто» (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень № 456, відповідно до пункту 1-3 якого, орендодавець на підставі договору № 456 від 20 травня 1993 року і патенту № 279 від 01 квітня 1996 року здав, а орендар прийняв в оренду з 27 березня 1996 року до 
27 березня 2006 року, терміном на 10 років у користування нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Призначення 
приміщень - кафе. Загальна площа - 57,4 кв. м.
42. 03 червня 2016 року виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення № 414 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 ». Відповідно до цього рішення, зареєстровано за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлове приміщення першого поверху під індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6, загальною площею 
57,4 кв. м, на АДРЕСА_1 , яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова, є ізольованим, не належить до житлового фонду, не перебуває у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжним. Технічні характеристики приміщення відображено у технічному паспорті, складеному Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 04 лютого 2004 року за інвентарним № 146.
43. Львівською міською радою до Управління державної реєстрації для реєстрації права комунальної власності на приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 за адресою: АДРЕСА_1, подано: заяву про реєстрацію права комунальної власності, технічний паспорт на зазначені приміщення, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради про реєстрацію права комунальної власності на приміщення по АДРЕСА_1 , лист з Фонду державного майна про не перебування цих приміщень у державній власності, витяг ОКП ЛМР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про реєстрацію права власності на нерухоме майно - будинок на АДРЕСА_1 , довідка ОКП ЛМР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про те, що приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 є ізольованими, не належать до житлового фонду, не є допоміжними та не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку, свідоцтво про право власності на ці приміщення не видавалося та реєстрація не проводилася.
44. За результатами оскарження рішення № 414 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 », рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року, залишеним без змін постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року та Верховного Суду від 12 лютого 2023 року, у справі № 461/6488/17 у задоволені позову бенефіціарки ТОВ СП «Піцца-Пронто» ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління комунальної власності Львівської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення - відмовлено.
Судовими рішеннями встановлено, що ТОВ СП «Піцца-Пронто» користувалося спірними приміщеннями на підставі договірних відносин з 1992 року, а твердження ОСОБА_1 про те, що територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради не є власником цих приміщень, є безпідставними.
45. Рішенням Господарського суду Львівської області від 08 липня 2016 року у справі № 914/1171/16 позов Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ТОВ СП «Піцца-Пронто» про стягнення 18 977,24 грн. боргу, зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 57,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ТОВ СП «Піцца-Пронто» на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 18 680,71 грн боргу та 1 356,50 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ТОВ СП «Піцца-Пронто» до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання недійсним договору оренди від 28 березня 2000 року за 
№ 456 відмовлено.
46. Постановою Львівського апеляційного господарського суду 
від 17 жовтня 2016 року у справі № 914/1171/16 апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради задоволено. Скасовано рішення господарського суду Львівської області 
від 08 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні первісного позову про зобов`язання ТОВ СП «Піцца-Пронто» повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 57,4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.
Зобов`язано ТОВ СП «Піцца-Пронто» повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 57,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . Стягувач - Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради. В іншій частині рішення господарського суду Львівської області від 08 липня 2016 року залишено без змін.
В задоволенні апеляційної скарги ТОВ СП «Піцца-Пронто» - відмовлено.
47. Постановою Вищого господарського суду України від 24 липня 2018 року у справі № 914/1171/16 касаційну скаргу ТОВ СП «Піцца-Пронто» залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду 
від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.
Із судових рішень у справі № 914/1171/16 вбачається, що у відповідності до договору оренди нежитлових приміщень № 456 від 28 березня 2000 року, укладеного на підставі договору ФКМ № 456 від 20 травня 1993 року і патенту № 279 від 01 квітня 1996 року між Управлінням комунального майна і ТОВ СП «Піцца-Пронто», товариство є орендарем нежитлових приміщень, загальною площею 57,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 , на момент укладення оспорюваного договору належав на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. Підставою виникнення права власності є рішення Залізничного райвиконкому м. Львова № 109 від 10 березня 1987 року, яке не визнане недійсним у встановленому порядку. Орендовані приміщення, площею 57,4 кв. м, розташовані на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , є частиною вказаного будинку і належать на праві комунальної власності територіальній громаді 
м. Львова в особі Львівської міської ради.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
48. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
49. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
50. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
51. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті і є самостійною підставою для ухвалення рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанову Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 199/6456/21).
52. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
53. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
54. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
55. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
56. Статтею 328 ЦК України передбачено, що юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.
57. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
58. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
59. Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 
2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
60. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
61. У пункті 10 постанови від 13 червня 2017 року № 8 «Про незалежність судової влади», Пленум Верховного Суду України звертав увагу, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.
62. У розглядуваній справі, звертаючись до суду з позовом про скасування реєстрації права власності та витребування нежитлових приміщень, позивачка вказує, що Львівська міська рада, як представницький орган територіальної громади, не надала доказів передачі у комунальну власність будинку АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень у цьому будинку, а реєстрація права комунальної власності за Львівською міською радою на це майно є незаконною та підлягає скасуванню.
63.  ОСОБА_1 також стверджує, що нежитлові приміщення за адресою: 
АДРЕСА_1 , з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 знаходились у постійному володінні та користуванні спеціального тресту їдалень промислових підприємств і установ № 1, № 2, а в подальшому підприємства громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », правонаступником якого є ТОВ СП «Піцца-Пронто». Вважає, що саме ТОВ СП «Піцца-Пронто» є фактичним власником спірних нежитлових приміщень.
64. На підтвердження своїх вимог позивачка надала, зокрема акт прийому-передачі від 01 жовтня 1992 року з додатками, за яким Акціонерним товариством громадського харчування Залізничного району передано підприємству громадського харчування «Гарячі бутерброди» 36 місць в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і бухгалтерські документи.
Водночас судами встановлено, що з цих документів не вбачається передачі спірних приміщень.
65. Крім того, в судових рішеннях у справах № 914/1171/16, № 461/6488/17, які набрали законної сили, встановлено, що ТОВ СП «Піцца-Пронто» з 1992 року користувалося спірними приміщеннями на підставі договірних відносин та ці приміщення перебували у користуванні, а не у власності товариства.
66. Більш того, обставини належності спірних приміщень до комунальної власності вже встановлені при розгляді справи № 914/1171/16.
67. Доводи ОСОБА_1 про те, що судові рішення у справі № 914/1171/16 не мають преюдиційного значення, оскільки вона не брала участі в цій справі, підлягають відхиленню.
68. Судове рішення у справі № 914/1171/16, яке набрало законної сили та яким зобов`язано ТОВ СП «Піцца-Пронто» повернути спірні нежитлові приміщення шляхом виселення, є обов`язковим до виконання цим товариством, тоді як звернення ОСОБА_1 у розглядуваній справі з позовом про скасування реєстрації права власності та витребування нежитлових приміщень на користь товариства, фактично є спробою ревізії обов`язкового до виконання судового рішення, що суперечить принципу остаточності та обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили.
69.  ОСОБА_1 , будучи, за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником та бенефіціарним власником (контролером) ТОВ СП «Піцца-Пронто», не була позбавлена можливості контролювати перебіг судового процесу, зокрема й надання юридичною особою доказів на підтвердження заперечень проти позову у справі № 914/1171/16.
70. Оцінка акту прийому-передачі від 01 жовтня 1992 року, з яким позивачка пов`язує підстави набуття ТОВ СП «Піцца-Пронто» права власності на спірні приміщення, надана судами у справі № 461/6488/17 за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 червня 2016 року № 414 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 ».
71. Зокрема, у справі № 461/6488/17 суди, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , зауважили, що у вказаному акті прийому-передачі відсутні відомості про передачу нежитлових приміщень.
72. Доводи касаційної скарги про те, що в розгляді справи брали участь суддя апеляційного суду Цяцяк Р. П. та суддя районного суду Юрків О. Р., яким були заявлені обґрунтовані відводи, підлягають відхиленню, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості, які б вказували на те, що судді Цяцяк Р. П. та Юрків О. Р. зацікавлені у результаті розгляду цієї справи, а також, що наявні обставини, які викликають сумнів у їх неупередженості та об`єктивності.
73. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді справи є порушенням права на справедливий суд.
74. Верховний Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, оскільки ці доводи спростовані змістом ухвали районного суду від 06 жовтня 2021 року. Враховуючи, що провадження у справі було відкрито у січні 2017 року, відсутні підстави стверджувати, що судом не було забезпечено сторонам можливості реалізувати свої права під час підготовчого провадження.
75. За встановлених обставин висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 23 листопада 
2021 року у справі № 359/3373/16, постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/15, від 18 грудня 2019 року у справі 
№ 761/29966/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 914/1257/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 914/1958/19, від 17 січня 2024 року у справі 
№ 522/3999/23, на які заявниця посилається у касаційній скарзі.
76. Аргументи касаційної скарги щодо відсутності висновків Верховного Суду стосовно питання застосування у подібних правовідносинах:
- Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5;
- статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;
- положень підпункту 3 пункту 44 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127;
- статей 2, 4, 6, 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності»;
- рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 10 березня 1987 року № 109;
- розділів 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» від 05 листопада 1991 року № 311, 
на правильність висновків судів по суті вирішення спору не впливають.
77. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.
78. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
79. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
80. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
81. Оскаржувані судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
82. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій ухвалені оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.
83. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 
2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович