ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. справа № 300/1551/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Матуляка Я.П.,
при секретарі Запоточна В.В.,
за участю:
представника позивача - Медицької С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області в інтересах якої діє Медицька Світлана Василівна до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ВП № 80153606 від 11.03.2026, -

ВСТАНОВИВ:
Медицька Світлана Василівна звернулась до суду в інтересах Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області з позовом до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ВП № 80153606 від 11.03.2026.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваної постанови, оскільки позивач вважає, що судове рішення ним виконано, про що було повідомлено відповідача. Зважаючи на відсутність підстав для накладення штрафу, відповідач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає до скасування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.
24.03.2026 представником позивача зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомляв.
В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, направлений відповідачем до суду 02.04.2026, згідно якого представник відповідача проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Зазначає, що оскаржувана постанова винесена у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду. Надана боржником інформація не свідчить про належне виконання рішення суду.
Розглянувши матеріали адміністративної справи у відповідності до вимог статті 287 КАС України, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено таке.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 по справі №300/5538/22, яке набрало законної сили 06.11.2025, зобов`язано Івано-Франківську міську раду Івано-Франківської області вчинити дії щодо реєстрації права власності на гідротехнічну споруду - дамбу річки Бистриці Надвірнянської в с. Угорники, правий берег нижче автомоста до с. Підлужжя, довжиною 1,8 км, висотою 3-4 м (а.с.88-93).
Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Батрин М.П. 03.02.2026 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80153606 з виконання виконавчого листа №300/5538/22, виданого 06.01.2026 Івано-Франківським окружним адміністративним судом (а.с.56, 57).
Листом від 13.02.2026 боржник повідомив відповідача про виконання рішення суду, шляхом направлення уповноваженою особою Івано-Франківської міської ради до управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради заяви від 19.01.2026 за № 6/34.2-02 про проведення державної реєстрації права власності на гідротехнічну споруду дамбу річки Бистриці Надвірнянської в с. Угорники, правий берег нижче автомоста до с. Підлужжя, довжиною 1,8 км, висотою 3-4 м, за наслідками розгляду якої, отримано відмову у реєстрації права власності на вищезазначену гідротехнічну споруду згідно листа від 22.01.2026 (а.с.58-65).
За наслідками виконання покладеного на нього обов`язок щодо з`ясування наявності факту належного чи неналежного виконання судового рішення, чи невиконання боржником рішення суду в повному обсязі, що зобов`язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконанні боржником та відсутності поважних причин його невиконання, головний державний виконавець дійшов висновку щодо невиконання судового рішення боржником, у зв`язку з чим виніс вимогу за №2362/03.1-25 від 11.03.2026 та оскаржувану постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5100 гривень (а.с.73-77).
Вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
В статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України "Про виконавче провадження".
В статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" наведений перелік виконавчих документів, які відповідно цього Закону підлягають примусовому виконанню, серед яких виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункти 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").
У відповідності до ч. 2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
За приписами ч.1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження (ч.4 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження").
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави вважати, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Як вже встановлено судом, постановою державного виконавця від 11.03.2026 у ВП №80153606 накладено штраф на Івано-Франківську міську раду Івано-Франківської області в розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду.
Позивач не погоджується із правомірністю прийняття вказаної постанови про накладення штрафу, оскільки, на його переконання, ним повністю виконано рішення суду, а державним виконавцем на момент винесення вказаної постанови не встановлено факту невиконання судового рішення.
З приводу правомірності оскаржуваної постанови державного виконавця суд зазначає наступне.
За змістом листа від 13.02.2026, яким Івано-Франківська міська рада повідомила відповідача про виконання рішення суду, позивач вважає, що направлення уповноваженою особою Івано-Франківської міської ради до управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради заяви від 19.01.2026 за № 6/34.2-02 про проведення державної реєстрації права власності на гідротехнічну споруду дамбу річки Бистриці Надвірнянської в с. Угорники, правий берег нижче автомоста до с. Підлужжя, довжиною 1,8 км, висотою 3-4 м, за наслідками розгляду якої, отримано відмову у реєстрації права власності на вищезазначену гідротехнічну споруду згідно листа від 22.01.2026, є належним виконанням судового рішення.
Проте, суд звертає увагу на те, що при постановленні рішення від 05.02.2025 по справі №300/5538, суд вказав на таке: "…гідротехнічні споруди не можуть мати юридичний статус безхазяйної речі, перебуваючи на балансі комунального підприємства, заснованого міською радою.
У цьому виражаються інтереси держави у сфері контролю за охороною майна територіальної громади, реалізації нагляду за безпечною та надійною експлуатацією інженерної водозахисної споруди, призначеної для захисту територій від затоплення, фінансування та контролю видатків державного бюджету на обслуговування.
Враховуючи, що Івано-Франківська міська рада є органом, уповноваженим здійснювати управління комунальним майном територіальної громади, на території якої розташована спірна гідротехнічна споруда, в саме дамба річки Бистриці Надвірнянської в с. Угорники, правий берег нижче автомоста до с. Підлужжя, протяжністю 1,8 км, висотою 3-4 м, яка розташована на території міста Івано-Франківськ, то саме на Івано-Франківську міську раду покладено обов`язок по вжиттю заходів, спрямованих на проведення державної реєстрації права власності на вказану гідротехнічну споруду.
В той же час, Івано-Франківська міської рада, як суб`єкт права комунальної власності, що здійснює від імені та в інтересах територіальної громади відповідні права щодо володіння та розпорядження комунальним майном, не здійснювала відповідних дій, спрямованих на оформлення та державну реєстрацію права власності на гідротехнічну споруду. Вищевказане свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.".
Більше того, листування між структурними підрозділами боржника, на думку суду, не є належним способом виконання судового рішення, спрямованого на реєстрацію гідротехнічної споруди.
Доводи позивача щодо того, що державним виконавцем на момент винесення оскаржуваної постанови не встановлено факту невиконання судового рішення, є необґрунтованими, позаяк саме за наслідками такої перевірки відповідачем винесено оскаржувану постанову, про що безпосередньо зазначено в мотивувальні частині постанови.
Більше того, за змістом пункту 1 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" проведення перевірки виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, є правом, а не обов`язком виконавця. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що Івано-Франківською міською радою не виконано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 по справ №300/5538/22.
Наведене свідчить про правомірність прийнятої державним виконавцем постанови про накладення штрафу в сумі 5100 грн.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним), основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними.
У Рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно, з дотриманням норм Закону України "Про виконавче провадження", прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу на Івано-Франківську міську раду в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ 33644700, вул. М. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004) до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 43316386, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76019) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ВП № 80153606 від 11.03.2026, відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя   Матуляк Я.П. 

Рішення складене в повному обсязі 05 травня 2026 р.