РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
28 травня 2026 р.  Справа № 120/73/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про: визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
У Вінницький окружний адміністративний суд звернулася з адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою від 07.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову.
Відповідно до уточнених позовних вимог позивач просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області №023830027350 від 02.12.2025 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області, яка полягає у неврахуванні довідок Офісу Генерального прокурора України для перерахунку пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" на підставі довідок Офісу Генерального прокурора №21-224зп та №21-225зп від 20.11.2025, з дати її призначення - 05.02.2025, без обмеження її максимальним розміром, з виплатою різниці між належною до виплатою та фактично отриманою пенсією.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона з 05.02.2025 отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
В пенсійний орган позивачка звернулась із заявою про перерахунок пенсії з дати її призначення з урахуванням довідок Офісу Генерального прокурора №21-224зп та №21-225зп від 20.11.2025 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_2 за відповідною посадою військового прокурора гарнізону, без обмеження її максимальним розміром. про розмір заробітної плати 
У відповідь на звернення рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №023830027350 від 02.12.2025 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з огляду на те, що перерахунок пенсії в разі втрати годувальника згідно із Законом України «Про прокуратуру» не передбачений діючим законодавством.
Позивачка спірне рішення вважає протиправним, оскільки відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», пенсії призначені згідно з цим Законом, підлягають перерахунку у разі підвищення заробітної плати працівників прокуратури. Оскільки пенсія у зв`язку з втратою годувальника є похідною від пенсії за вислугу років, право на її перерахунок виникає з тих самих підстав.
Окремо позивачка акцентує на рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)2019, яким визнано неконституційним положення, які обмежували право прокурорів на перерахунок пенсії. 
Ухвалою від 14.01.2026 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву.
Відповідачі подали відзиви на позовну заяву, у яких заявлені вимоги заперечують.
Відповідач-1 по суті спору вказав на правомірності прийнятого рішення, оскільки перерахунок пенсії в разі втрати годувальника згідно із Законом України «Про прокуратуру» не передбачений діючим законодавством.
З приводу обмеження пенсії максимальним розміром, то відповідач вважає, що такі обмеження регулюються чинними нормами права, зокрема, ч. 1 ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668.
Відповідач-2 у відзиві підтримує позицію ГУ ПФУ у Львівській області наведену щодо прийнятого рішення. Окрім того, вказує, що заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності та рішення прийняте територіальним органом ГУ ПФУ у Львівській області. Відтак, у спірному випадку дії зобов`язального характеру щодо призначення (перерахунку) позивачу пенсії має бути покладено саме на орган який прийняв оскаржуване рішення, тобто ГУ ПФУ у Львівській області. 
Позивачка подала відповіді на відзиви, у яких спростовує доводи відповідачів та наводить мотиви їх відхилення. 
Додатковими поясненнями позивачка акцентує про недопустимість обмеження пенсійних виплат постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 №1778.
Також позивач подала клопотання про негайне виконання рішення в частині стягнення суми перерахунку за один місяць.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 05.02.2025 отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Позивач звернулася за місцем проживання до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії з дати її призначення з урахуванням довідок Офісу Генерального прокурора №21-224зп та №21-225зп від 20.11.2025 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_2 за відповідною посадою станом на 15.03.2021, 01.01.2022 відповідно. Окрім того, у заяві просила поновити виплату пенсії без обмеження максимальним розміром. 
Заяву позивачки розглянуто за принципом екстериторіальності та рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №023830027350 від 02.12.2025 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з огляду на те, що перерахунок пенсії в разі втрати годувальника згідно із Законом України «Про прокуратуру» не передбачений діючим законодавством.
Позивач рішення вважає протиправним, тому звернулася до суду за захистом своїх прав щодо належного пенсійного забезпечення.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Закон України «Про прокуратуру» є спеціальним та визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України від 14.10.2014 № 1697-VII.
Відповідно до п. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», чинного на час спірних правовідносин, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вищевказаного рішення, положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Окрім того, встановлено такий порядок виконання цього Рішення:
- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:
«20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Отже, розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно з ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» напряму залежить від середньомісячного (чинного) заробітку прокурора - померлого годувальника.
Конституційний Суд України у Рішенні №6-р/2020 від 26.03.2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, Конституційний Суд України вважає, що заробітна плата прокурора регулюється Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 01.01.2021р. посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 01.01.2022р. - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Таким чином, законодавством встановлено відповідне підвищення як заробітної плати прокурорів, так і їх пенсій. За таких обставин у пенсіонерів виникає право, а у держави в особі ПФУ обов`язок на перерахунок пенсій.
Відтак, зазначені зміни посадового окладу прокурора, є підставою для проведення перерахунку пенсії.
За обставин справи, право позивачки на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника не є оспорюваним.
Спірним у цій справі є питання перерахунку призначеної позивачці пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі довідок Офісу Генерального прокурора №21-224зп та №21-225зп від 20.11.2025, з дати її призначення - 05.02.2025.
Так, відповідно до довідок Офісу Генерального прокурора №21-224зп та №21-225зп від 20.11.2025 зазначений розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_2 за відповідною посадою прокурора гарнізону (керівника окружної прокуратури) станом на 15.03.2021, 01.01.2022 відповідно. 
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач відмовляючи у здійсненні перерахунку пенсії позивачу на підставі довідок Офісу Генерального прокурора про складові заробітної плати/грошового забезпечення померлого годувальника, діяв поза межами повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії підлягають задоволенню, з зобов`язанням розглянути повторно заяву позивача та прийняти рішення про перерахунок її пенсії згідно із наданими довідками.
З приводу вимоги визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області, яка полягає у неврахуванні довідок Офісу Генерального прокурора України для перерахунку пенсії, суд вважає, що окремого окреслення судовим рішенням дій відповідача не потребує, адже суд надав оцінку спірному рішенню з питань перерахунку позивачу пенсії з урахуванням цих довідок, та визнав рішення протиправним. 
Щодо позовних вимог, які стосуються перерахунку без обмеження максимальним розміром, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 2 Закону № 3668-VI (який набрав чинності 01 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
За правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру», максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
З огляду на наведене на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Разом з тим, суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
Наведене свідчить, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.
Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.
Розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.
Аналогічна правова позиція була виснувана у постанові від 21.12.2021 Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 580/5962/20.
Від наведених вище, правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС України не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні цього спору немає.
З приводу вимог, які стосуються здійснити виплату пенсії та різницю суми між належною до виплати та фактично отриманою пенсією, то суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку та виплаті будуть порушені.
Стосовно доводів позивачки щодо незаконності обмеження виплат на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1778, суд їх відхиляє як необґрунтовані, оскільки при вирішення питання про перерахунок пенсії за заявою позивачки від 02.12.2025 Постанова Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», не була прийнятою.
Щодо клопотання про негайне виконання рішення в частині стягнення суми перерахунку за один місяць, суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно, визначений нормами статті 371 КАС України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.
Ураховуючи те, що судом не присуджено виплату пенсії та не стягується її конкретна сума, а зобов`язано відповідача розглянути повторно заяву позивача та прийняти рішення про перерахунок її пенсії згідно із наданими довідками, то підстави для негайного виконання рішення суду відсутні.
Водночас, вирішуючи спір, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 у подібних правовідносинах дійшов висновку, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення/перерахунку пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Отже, сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території. Після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10). Виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
У межах спірних правовідносин заява позивача про перерахунок пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та за результатом її розгляду прийняте спірне рішення.
Тож, з метою захисту прав позивача, суд доходить висновку, що похідна вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області вчинити певні дії. 
Натомість, Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії, тому відсутні правові та фактичні обставини для покладення на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.
Щодо оцінки решти доводів сторін суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі встановлених обставин, судовий збір слід стягнути на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 887,46 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.12.2025 №023830027350, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" на підставі довідок Офісу Генерального прокурора №21-224зп та №21-225зп від 20.11.2025, з дати її призначення - 05.02.2025.
В іншій частині вимог відмовити.
У задоволенні клопотання щодо звернення рішення суду до негайного виконання відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судовий збір у розмірі 887,46 грн (вісімсот вісімдесят сім гривень 46 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ - 13814885, вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016);
Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 28.05.2026. 

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна