Справа № 165/3730/25
Провадження № 3/165/21/26

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Нововолинськ 

Нововолинський міський суд Волинської області у складі:
головуючого судді     Рибас А.В., 
з участю секретаря судового засідання   Попіки Ю.Г.,
представника особи – адвоката   Васильчука В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинськ матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВП № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, –

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 483379, складеного 14.10.2025 року інспектором ВП № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції Гаврилюком М.В., 14.10.2025 року о 18 год. 27 хв. в м. Нововолинськ по вулиці Небесної Сотні (Інтернаціональній) водій гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом електровелосипедом без державного номерного знака, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Тест проведено на місці зупинки за допомогою алкотесту драгер, тест номер 5737, результат становить 1,52 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив підпункт «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху України – керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснив суду, що 14.10.2025 року, рухаючись по вул. Небесної Сотні в м. Нововолинську на велосипеді, який взяв у свого знайомого, побачив, як кілька чоловіків агресивно розмовляли з іншим чоловіком та шарпали того за одяг. Він зробив зауваження цим чоловікам, на що отримав агресивну відповідь, що це не його справа і щоб він не втручався, погрожували йому розібратися з ним також. Він поїхав додому та у дворі будинку був зупинений працівниками поліції. Зазначив, що не порушував Правил дорожнього руху та у працівників поліції не було підстав для його зупинки, інших протоколів про порушення ПДР працівники поліції щодо нього не складали та постанов про притягнення його до відповідальності не виносили. Разом з тим, працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, посилаючись на те, що в нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння та він є водієм транспортного засобу. Він пояснив працівникам поліції, що керував звичайним велосипедом, який приводиться в рух виключно за допомогою педалей, наполягав на тому, що велосипед не є електровелосипедом, запропонував працівникам поліції спробувати самим проїхатися на вказаному велосипеді, щоб переконатися в цьому. Він не заперечував, що вживав в цей день алкогольні напої, саме тому він скористався звичайним велосипедом для пересування по місту, та не відмовлявся проходити медичний огляд на стан сп`яніння, на місці зупинки пройшов огляд за допомогою приладу драгер, який показав позитивний результат тесту. Також пояснив суду, що незважаючи на його пояснення працівники поліції продовжували безпідставно наполягати на тому, що він керував електричним велосипедом, хоча це нічим не підтверджено, та склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вважав, що оскільки він не керував електричним транспортним засобом, він не може нести відповідальність за вказаною нормою КУпАП та провадження відносно нього підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Васильчук В.Г. просив закрити провадження у справі, посилаючись на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки висновок про керування ОСОБА_1 електричним, а не звичайним велосипедом зроблений на підставі припущень і вказана обставина нічим не підтверджена, в протоколі не зазначений вид, модель та номер транспортного засобу, що виключає можливість його ідентифікації, вважав, що висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, побудований лише на показниках технічного приладу, які отримані з порушенням вимог Інструкції, прав особи та не визнаються особою, яка притягується до відповідальності, вони не можуть бути прийняті до уваги судом, а провадження у справі підлягає закриттю.
Крім того, підтримав свої письмові заперечення на протокол, подані до суду 06 лютого 2026 року та 02 червня 2026 року, у яких зазначив, що з матеріалів справи неможливо здійснити належну ідентифікацію транспортного засобу, яким, за твердженням інспектора поліції, керував ОСОБА_1 , зокрема, визначити його вид та правову природу (механічний чи не механічний, з двигуном або без нього, велосипед, електровелосипед, мопед чи інший транспортний засіб). У графі «Транспортний засіб» протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 483379 від 14.10.2025 року лише зазначено, що о 18 годині 27 хв. в м. Нововолинськ по вул. Небесної Сотні водій ОСОБА_1 керував ТЗ (електровелосипедом) в стані алкогольного сп`яніння, що не містить жодних відомостей, необхідних для ідентифікації виду транспортного засобу. Досліджені у судовому засіданні матеріали відеозапису також не дають можливості достовірно встановити характеристики транспортного засобу, оскільки зафіксований об`єкт має незначні розміри та наявні педалі, при цьому відсутні дані, які б однозначно свідчили про наявність або відсутність електричного приводу чи двигуна. Вважав, що за відсутності можливості достовірно ідентифікувати вид транспортного засобу об`єктивно суд позбавлений можливості визначити належну правову кваліфікацію дій, зокрема, встановити, чи підпадають вони під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 127 КУпАП, як порушення правил дорожнього руху особою, що керує велосипедом, чи під дію ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка застосовується виключно до осіб, що керують транспортними засобами у розумінні цієї норми. Також зазначив, що така невизначеність об`єкта та правової кваліфікації виключає можливість покладення на особу адміністративної відповідальності за обраною органом поліції нормою та свідчить про недоведність складу адміністративного правопорушення.
Крім того, представник особи зазначив, що у матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису з нагрудної камери, а лише міститься DVD диск, що є копією відеозапису, тобто відсутнє джерело походження відеозапису. Таким чином, відеозапис, долучений поліцейським до матеріалів справи на диску DVD не може бути взятий до уваги як належний доказ. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтва, що стосується технічного приладу «відеокамери», не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. На переконання сторони захисту, ці обставини, в свою чергу, позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.
Представник особи також вказав, що протокол про адміністративне правопорушення складений незважаючи на те, що ОСОБА_1 керував звичайним велосипедом, який приводиться в рух за допомогою власних ніг та у якого відсутній електродвигун та акумуляторна батарея, що являється згідно чинного законодавства обов`язковою складовою електровелосипеда. Причину зупинки йому також не вказали. Ніяких порушень ПДР під час руху від місця конфлікту та до місця зупинки він не вчиняв та щодо нього не складався протокол про такі порушення. До відповідальності з цього приводу його також не притягували. Про те, що він рухався на звичайному велосипеді він неодноразово говорив інспекторам, однак вони його не хотіли слухати та безпідставно стверджували протилежне, незважаючи на його пропозицію інспекторам проїхатись безпосередньо на велосипеді та самим переконатись у зворотньому. 
Дійсно в той день він зі своїми товаришами вживав спиртні напої та перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак керування звичайним велосипедом у стані алкогольного сп`яніння, не передбачає відповідальність за ст. 130 КУпАП. Відповідальність за вказане правопорушення згідно КУпАП передбачена ч. 3 ст. 127 КУпАП, а саме – порушення правил дорожнього руху особами, які керують велосипедами, перебуваючи у стані сп`яніння, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Також представник особи зазначив, що відповідно до обставин, зафіксованих на долучених до матеріалів справи відеозаписах, транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 не відноситься до електричних транспортних засобів. До матеріалів справи працівниками поліції не долучено і постанову про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , в якій було б відображено причину зупинки згаданого транспортного засобу під керуванням останнього, що тільки підтверджує доводи ОСОБА_1 про незаконність його зупинки працівниками поліції. 
З урахуванням вищевикладених обставин, представник ОСОБА_1 – адвокат Васильчук В.Г. просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. п. 1.4, 1.5 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із п. п. «а» п. 2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, його представника, а також допитаного як свідка ОСОБА_2 , суд дійшов переконання, що незважаючи на невизнання вини особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі доказами.
Так, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 483379, складений 14.10.2025 року інспектором ВП № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції Гаврилюком М.В., підписано особисто особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та не містить заперечень чи будь-яких пояснень особи.
Із акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного інспектором СРПП лейтенантом поліції Гаврилюком М.В. вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проведено у зв`язку з виявленням ознак: різкий запах спритних напоїв з ротової порожнини, не чітка мова. Огляд проведено за допомогою «Alkotest» 6810, результат огляду – позитивний 1.52 ‰. Даний факт підтверджується також результатом тесту Drager (тестування на алкоголь до протоколу ЕПР1 № 483379), долученим до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Під час дослідження письмових доказів та перегляду файлів, які містяться на DVD дисках, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено, що на відеозаписах з бодікамер поліцейських у безперервному режимі зафіксовано проведення огляду транспортного засобу, заперечення водія щодо виду транспортного засобу, проведення огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, пояснення останнього, що він вживав алкогольні напої, а також відсутність запитань чи зауважень з боку водія щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та застосування спеціального технічного засобу.
Крім того, відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень свідка – працівника ВП № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Гаврилюка М.В., працівники поліції слідували за ОСОБА_1 , оскільки останній не показав зміну напрямку руху, був без світловідбиваючих елементів. Стосовно даного факту та порушення водієм Правил дорожнього руху України протокол про адміністративне правопорушення не складався, водію повідомили про причину зупинки та недотримання ним Правил дорожнього руху, обмежилися усним зауваженням, що здійснено в межах закону. Свідок зазначив, що тип транспортного засобу він зазначив у протоколі, проте не може назвати технічні характеристики, зокрема, модель і марка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , були не відомі; було наявне маркування на електродвигуні, яке саме свідок не пам`ятає. Проте при зовнішньому огляді транспортного засобу та блоку педалей, який зафіксований на бодікамерах, працівники поліції встановили, що даний транспортний засіб має електродвигун та є електровелосипедом, який містив контролер, що зв`язує електробатарею та електродвигун, на якому також наявні педалі, вказаний транспортний засіб може приводитися в рух педалями. ОСОБА_1 не крутив педалі, при русі на вказаному транспортному засобі, що підтверджується відеозаписом. Не пам`ятає та не може стверджувати, чи пропонував водій сісти на даний велосипед та проїхатися працівникам поліції. Також вказав, що ОСОБА_1 не чинив заперечень для складення протоколу про адміністративне правопорушення та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, повідомив, що вживав алкогольні напої.
Суд не погоджується з доводами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, що велосипед, яким керував ОСОБА_1 , не є електричним велосипедом, у зв`язку з чим, не підпадає під дію ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
В аспекті диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП визначенню підлягає поняття «транспортний засіб», при цьому не має значення чи він механічний, електричний, приводиться в рух мускульною силою людини, тощо.
Згідно із ст. 121 КУпАП під транспортними засобами слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
Таким чином, визначення транспортного засобу для цілей застосування ст.130 КУпАП, вказаний нормативний акт не містить, а тому для вказаних цілей слід керуватися нормами спеціального законодавства та Правилами дорожнього руху.
Відповідно до п. 1.10 ПДР, транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Таким чином, під загальне визначення транспортного засобу підпадають усі без винятку пристрої призначені для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, зокрема велосипеди, гужові транспортні засоби, візки, самокати, тощо. Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Пунктом 1.10 ПДР також визначено, що:
–велосипедом є транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому;
–мопед – двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
–мотоцикл – двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг.
Як випливає зі змісту п. 2.13 ПДР України, транспортними засобами є мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 кубічних сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт., в той же час Правила дорожнього руху не містять визначення електровелосипеда.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) – транспортні засоби таких категорій:
– автомобілі, мотоцикли (у тому числі моторолери та мотоколяски), мопеди, причепи до автомобілів;
– інші транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, вантажу, багажу, пошти та/або обладнані спеціальним устаткуванням/обладнанням, за умови що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, передбаченого Законом України «Про дорожній рух».
Відповідно до УКТЗЕД (Українська класифікація товарів зовнішньекономічної діяльності), затвердженого Законом України «Про митний тариф», у групах товарів розрізняються товари за наступними характеристиками:
–велосипед (група товару 8712 00) – двоколісні та інші велосипеди (включаючи велосипеди триколісні для перевезення вантажів), без двигуна; 
– мотоцикли (включаючи мопеди) та велосипеди з допомiжним двигуном, з колясками або без них, коляски (група товару з кодом 8711), в тому числі підгрупа товару: двох-, трьох- та чотирьохколісні велосипеди з допоміжними педілаями, з допоміжним електродвигуном з номінальною потужністю, що не перевищує 250 Вт (товари з кодом 8711 60 10 00).
Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що велосипед не може бути обладнаним двигуном (внутрішього згоряння або електричним двигуном), та приводиться в рух мускульною силою людини. Наявність двигуна є основною ознакою, яка відрізняє електровелосипед від звичайного велосипеда. При цьому, якщо велосипед має допоміжний двигун, а також при цьому може бути обладнаним допоміжними педалями, такий транспортний засіб є електровелосипедом.
Також, пунктом 1 статті 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» № 2956-IX від 24.02.2023, який набрав чинності 23.03.2023 р., визначено, що електричний колісний транспортний засіб це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Таким чином, електромопеди, електровелосипеди, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами та розподіляються на дві категорії, а саме:
–легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
–низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб – це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Згідно із положеннями частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Тлумачення «джерело підвищеної небезпеки» та «транспортний засіб» не є тотожними, в той же час саме критерій наявності у електромопеда, електровелосипеда, електросамоката, тощо можливості приведення в рух за допомогою двигуна відрізняє його від звичайного велосипеда та є визначальним при вирішенні питань, чи відноситься він як до «транспортних засобів» так і до «джерел підвищеної небезпеки».
Наявність можливості приведення електровелосипеда в рух мускульною силою водія не позбавляє його наявності електродвигуна та можливості руху на транспортному засобі із застосуванням виключно електродвигуна без застосування мускульної сили.
За таких обставин, внаслідок внесення змін в законодавство та прийняття Закону № 2956-IX, електричні колісні транспортні засоби прирівняні до транспортних засобів, про що прямо вказано у Законі № 2956-IX, та вони не підпадають під жодну іншу категорію учасників дорожнього руху, що визначені у ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а тому особи, що керують такими транспортними засобами, як електросамокати, електроскутери, електровелосипеди, гіроскутери, є водіями і зобов`язані дотримуватися Правил дорожнього руху та Закону України «Про дорожній рух».
При цьому, законом не обмежена нижня межа потужності електродвигуна для вирішення питання щодо отримання прав на керування двоколісним транспортним засобом, а чітко визначена та закріплена виключно верхня межа, яка впливає на різні категорії прав (А1 або А). 
На переконання суду, на долучених до справи відеозаписах події об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
Із цього відеозапису та з матеріалів справи вбачається те, що ОСОБА_1 рухався по дорозі через перехрестя на електровелосипеді, невикористовуючи допоміжні педалі, та повертаючи на прилеглу територію житлового будинку, не показав у порядку визначеному ПДР зміну напрямку руху, в подальшому був зупинений працівниками поліції; факт вживання алкогольних напоїв не заперечував; заперечував наявність підстав для зупинки та факт керування електричним велосипедом; неодноразово заявляв та упродовж тривалого проміжку часу сперечався з працівниками поліції про те, що вказаний велосипед не є електричним, приводиться в рух тільки за допомогою педалей та не є транспортним засобом, який підпадає під дію ст. 130 КУпАП. 
У ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння та вказаний огляд проведений на місці за допомогою приладу драгер, за наслідками якого у водія виявлено алкогольне сп`яніння (результат становить 1,52 ‰). При цьому, огляд проведений відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/732 (в редакції на момент проведення огляду), зауважень щодо порядку проведення огляду та застосовуваного технічного приладу від водія не надходило. Працівниками поліції були роз`яснені наслідки вчинення порушення п. 2.5 ПДР, роз`яснені права особи та складений протокол про адміністративне правопорушення.
Таким чином, порушень процедури огляду та фіксації перебування особи у стані алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, під час судового розгляду справи встановлено не було. 
Суд дійшов переконання, що транспортний засіб детально оглянутий працівниками поліції із фіксацією цього огляду на відеозаписі, з якого вбачається, що працівники поліції звертали увагу особи, яка притягується до відповідальності, на наявність електродвигуна та порту зарядки на рамі, а також намагалися з`ясувати, який саме предмет (на думку працівників поліції це блок керування – контролер, що зв`язує електробатарею та електродвигун та встановлюється на кермі, що підтверджується наявністю місця для його встановлення та відеозаписом) був від`єднаний водієм від керма в момент зупинки, на що ОСОБА_1 не надав об`єктивного пояснення та відмовився продемонструвати від`єднаний ним предмет.
На переконання суду, вказані ознаки притаманні електровелосипедам з електродвигуном та допоміжними педалями, є явними та очевидними, вони могли бути виявлені та зафіксовані працівниками поліції під час огляду транспортного засобу, зазначений огляд був проведений в межах наданих їм повноважень та не потребував застосування спеціальних знань з метою визначення типу транспортного засобу. Отже, суд не приймає до уваги позицію захисника особи та зауваження на протокол про адміністративне правопорушення.
Суд вважає, що не зазначення у п. 6 протоколу марки, моделі та номера транспортного засобу не спростовують викладених у ньому обставин та того факту, що особа, керуючи транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння та створила реальну загрозу для інших учасників дорожнього руху. Вказані недоліки не призводять до визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом в цілому. Крім того, електровелосипеди не підлягають постановці на облік, відповідно не мають індивідуальних номерних знаків, з відеозапису не вбачається наявності будь-якого маркування на транспортному засобі, яке працівники поліції виявили візуально та яке повинні були відобразити у протоколі. Отже, доводи захисника про невірну ідентифікацію поліцейськими транспортного засобу ОСОБА_1 є хибними.
Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб – електровелосипед, яким ОСОБА_1 здійснював керування 14.10.2025 року, обладнаний електродвигуном, отже, беззаперечно він не є велосипедом, тому викладені у письмових запереченнях на протокол та висловлені у судовому засіданні доводи захисника про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст. 127 КУпАП, є безпідставними.
Суд категоричний у висновку, що транспортний засіб, яким ОСОБА_1 здійснював керування 14.10.2025 року є електровелосипедом, тобто є транспортним засобом в розумінні ст. 130 КУпАП.
У своєму рішенні «О`Галоран та Френсіс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Крім того, суд звертає увагу на те, що у рішення ЄСПЛ «О`Галоран та Френсіс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що особа, яка потрапила в поле зору правоохоронних органів за підозрою в порушенні правил безпеки дорожнього руху, не може автоматично вважатися такою, яка має бути стороннім спостерігачем, і перекладати обов`язок доказування на правоохоронні органи. Поряд з презумпцією невинуватості ця особа та її захисник мають представити правоохоронним органам наявні в них докази щодо своєї невинуватості. 
ОСОБА_1 та його захисник не надали суду жодних належних, допустимих, достатніх доказів, котрі б спростували обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, натомість на відеозапису зафіксовано, що особа не висловлювала ніяких зауважень, а також підтвердив, що вживав алкогольні напої. 
При ухваленні рішення, суд керується також принципом пропорційності та вважає, що втручання держави в особі її правоохоронних органів у права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ґрунтується на вимогах закону, є виправданим та переслідує легітимну та суспільно-значущу мету, а саме: забезпечення правопорядку, захисту прав інших осіб, в тому числі на життя та здоров`я, та безпеки інших учасників дорожнього руху, які мають законні сподівання, що водій транспортного засобу керує ним дотримуючись ПДР та не перебуває у стані сп`яніння. 
Суд звертає увагу, що керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
Оцінивши всі зібрані та перевірені докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд дійшов до висновку, що клопотання представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП не підлягає задоволенню, оскільки досліджені у судовому засіданні докази у своїй сукупності підтверджують, що вказана подія дійсно мала місце та в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, працівниками поліції дотриманий порядок складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.
При визначені міри відповідальності за вчинене протиправне діяння, відповідно до ст. 33 КУпАП, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення та вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб – накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами, суддя дійшов до висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у розмірі, визначеному згідно із ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись ст. 40-1, ст. 283, ст. 284 КУпАП, на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП, –

ухвалив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. на користь держави (Отримувач коштів: Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38009371, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р отримувача (IBAN): UA588999980313050149000003001, Код класифікації доходів бюджету 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. на користь держави (Отримувач коштів: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р отримувача (IBAN): UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду, протягом десяти днів з дня її винесення, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Роз`яснити, що штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника, відповідно до ст. 308 КУпАП, стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом 3 місяців з дня її винесення.

Суддя           Алла РИБАС