ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Справа № 915/729/25 
м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Приватного підприємства “АТЛАНТА”, Комунальна зона, 7, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000 (код ЄДРПОУ 30055127)
до відповідача Вознесенської міської ради, пл. Центральна, буд. 1, м. Вознесенськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 56500 (код ЄДРПОУ 38016400)
про визнання незаконним та скасування рішення

Представники учасників справи не з`явились 

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Приватне підприємство “АТЛАНТА” з позовною заявою до відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області, в якій просить суд:
1. Визнати незаконним рішення Вознесенської міської ради від 11.04.2025 № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та Приватним підприємством “АТЛАНТА”; 
2. Скасувати рішення Вознесенської міської ради від 11.04.2025 № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та Приватним підприємством “АТЛАНТА”.
Позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір в сумі 9 689, 60 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2025 заяву про забезпечення позову Приватного підприємства “АТЛАНТА” (вх. № 6966/25 від 07.05.2025) та додані до неї документи повернуто заявнику Приватному підприємству “АТЛАНТА”.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2025 позовну заяву (вх. № 6924/25 від 07.05.2025) Приватного підприємства “АТЛАНТА” до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення залишено без руху.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі на 23.07.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.05.2025 частково задоволено заяву Приватного підприємства “АТЛАНТА” про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 7846/25 від 23.05.2025).
Вжито заходи забезпечення позову у справі № 915/729/25, а саме:
Заборонено органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (державним реєстраторам) вчиняти реєстраційні дії щодо зміни або припинення речового права (права оренди) за ПП "АТЛАНТА" (код ЄДРПОУ 30055127) щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, 2 “д”, із категорії земель - землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер земельної ділянки 4810200000:07:037:0020.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.07.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 25.08.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 задоволено заяву представника позивача Приватного підприємства “АТЛАНТА” адвоката Могили С.М. про участь представника позивача в усіх наступних засіданнях суду в цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 17.11.2025 в режимі відеоконференції.
Судове засідання з розгляду даної справи, яке було призначено на 17.11.2025, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Олейняш Е.М. на лікарняному з 10.11.2025 по 20.11.2025 (включно).
В період з 24.11.2025 по 08.12.2025 (включно) суддя Олейняш Е. М. перебувала у вимушеній позаплановій відпустці за сімейними обставинами.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.01.2026 призначено судове засідання по справі на 20.01.2026. Задоволено заяву представника відповідача про участь в усіх наступних засіданнях суду в цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.01.2026, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, відкладено ухвалення та проголошення судового рішення в судовому засіданні в режимі відеоконференції на 29.01.2026.

Позивач та відповідач явку повноважних представників в судове засідання 29.01.2026 не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку ст. 120 ГПК України шляхом доставки ухвал суду до електронних кабінетів позивача та відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відповідно до абз. 7 ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

22.01.2026 до Господарського суду Миколаївської області від відповідача через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. № 973/26 від 22.01.2026), в якому відповідач, керуючись ст. 202, 216 ГПК України, просив суд відкласти розгляд господарської справи № 915/729/25, у зв`язку з призначенням Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області судового засідання на 29.01.2026 на 10 год. 00 хв. по справі № 473/1794/24 (провадження № 1-кп/484/93/25) у кримінальному провадженні, в якому участь є обов`язковою.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи вищевикладене, повторну неявку представника відповідача, а також те, що явка представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою, судом відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.11.2025, № 40/2026 від 12.01.2026 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.
Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

В судовому засіданні 29.01.2026 судом відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення без проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено наступні обставини.
30.06.2011 між ПП “АТЛАНТА” та Вознесенською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки № 138/11. В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 157/16 від 09.08.2016, відповідно до якої договір укладено строком на 10 років з моменту його державної реєстрації. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.08.2016 зареєстровано право власності за відповідачем та інше речове право за позивачем за № 15908625 та № 15909052 відповідно.
Предметом оренди є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: вул. Михайлівська, 2 “д” в м. Вознесенськ Миколаївської області. Об`єктом оренди є земельна ділянка площею 0,0478 га з кадастровим номером 4810200000:07:037:0020.
11.04.2025 Вознесенською міською радою прийнято рішення № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та ПП “АТЛАНТА”, п. 1 якого передбачає припинення шляхом розірвання договору оренди землі № 138/11 від 30.06.2011, укладеного між Територіальною громадою міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради та ПП “АТЛАНТА” щодо земельної ділянки площею 0,0478 га, розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, 2 “д”, із категорії земель - землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер земельної ділянки 4810200000:07:037:0020.
Пункт 2 вищевказаного рішення передбачає, що відділ земельних відносин та комунальної власності апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради має подати державному реєстратору документи для проведення державної реєстрації припинення права оренди землі та повідомити Вознесенську ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області про припинення договору оренди землі з ПП “АТЛАНТА”.
Позивач зазначає, що підставою прийняття вказаного рішення є службова записка відділу земельних відносин та комунальної власності апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради про припинення договору оренди землі шляхом розірвання у зв`язку з заборгованістю перед бюджетом громади за сплату орендної плати в сумі 135 493, 58 грн.
Позивач зазначає, що Вознесенською міською радою скеровано ПП “АТЛАНТА” вимогу від 19.03.2025 про необхідність погашення заборгованості зі сплати орендної плати (без зазначення суми) та розірвання договору оренди земельної ділянки з наданням проекту відповідної додаткової угоди.
Позивач зазначає, що 22.04.2025 ПП “АТЛАНТА” на виконання вимоги відповідача погашено заборгованість по сплаті орендної плати згідно договору оренди землі та додаткової угоди, а також повідомлено позивача про намір належним чином виконувати договірні зобов`язання, відсутність наміру припиняти або достроково розривати договір, про використання земельної ділянки у відповідності до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 21/16 виданих Вознесенською міською радою 12.10.2016.
Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати вищевказане рішення органу місцевого самоврядування, оскільки:
- відповідно до ст. 611, 651 ЦК України, ст. 188, 291 ГК України, ст. 24, 25, 31 Закону України "Про оренду землі" та умов п. 13.3 договору підставою для розірвання спірного договору оренди землі може бути невиконання відповідачем зобов`язання щодо внесення орендної плати, проте в судовому, а не односторонньому порядку;
- рішення Вознесенської міської ради про припинення договору оренди в односторонньому порядку не містить належного обґрунтування.
Внаслідок прийняття оспорюваного рішення Вознесенської міської ради, що відбулося 11.04.2025, проведення якого здійснювалося без попередження ПП “АТЛАНТА” та до розгляду по суті вимоги про сплату заборгованості зі сплати орендної плати, а також в порушення умов договору та діючого законодавства, порушено право власності позивача, відтак ефективним захистом порушеного права є визнання незаконним відповідного рішення.
З огляду на вказане, рішення ради № 40 від 11.04.2025 прийняте з порушенням вимог законодавства, без наведення належного обґрунтування з посиланням на відповідні вимоги законодавства та договору, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.
Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 8, 19 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 14, 15, 16, 509, 525, 610, 611, 626, 629, 651, 792 ЦК України, ст. 173, 188, 193, 222, 283, 291 ГК України, ст. 12 ЗК України, ст. 1, 13, 24, 25, 31, 32 Закону України “Про оренду землі”, ст. 24, 26 Закону України “Про місцеве самоврядування”, судовою практикою.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 9362/25 від 23.06.2025) просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування заперечень відповідач зазначив наступне. 
30.06.2011 між Територіальною громадою міста Вознесенська та Приватним підприємством “АТЛАНТА” укладено договір оренди земельної ділянки № 138/11 від 30.06.2011 (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 09.08.2016 № 157/16). 
Відповідач, посилаючись на умови п. 4.4, п. 4.9, п. 10.1, п. 10.4, п. 13.3, п. 13.4, п. 14.1 договору оренди землі, зазначає, що ПП “АТЛАНТА” не здійснювала оплату за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером 4810200000:07:037:0020, в зв`язку з чим Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради до ПП “АТЛАНТА” було направлено лист-претензію від 19.03.2025 щодо розірвання договору оренди земельної ділянки та погодження додаткової угоди про дострокове розірвання договору оренди, у зв`язку з наявною заборгованістю з орендної плати та неможливості подальшого використання земельної ділянки за чинним договором оренди землі згідно вимог містобудівної документації. Проте, не отримавши відповіді у місячний строк, Вознесенською міською радою було прийнято рішення від 11.04.2025 № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та ПП “АТЛАНТА”, яким було вирішено припинити шляхом розірвання договір оренди землі № 138/11 від 30.06.2011, укладений між Територіальною громадою міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради та ПП “АТЛАНТА”.
28.04.2025 від ПП “АТЛАНТА” надійшла відповідь, в якій зазначено, що 22.04.2025 ПП “АТЛАНТА” було погашено заборгованість по сплаті орендної плати згідно умов договору оренди землі та додаткової угоди. Однак, з огляду на систематичні порушення умов договору та додаткової угоди до нього ПП “АТЛАНТА”, відповідач має намір звернутися до суду з позовом про розірвання договору оренди землі.
Відповідач, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», яким внесено зміни до Податкового кодексу України, зазначає, що на території Вознесенської міської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області велися активні бойові дії з 02.03.2022 по 05.03.2022, тобто ПП «АТЛАНТА» було звільнено від сплати орендної плати лише в цей період (п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу 10 ПК України). Тому ПП “АТЛАНТА” мала змогу й надалі вільно користуватися земельною ділянкою та належно виконувати договірні зобов`язання по сплаті орендних платежів.
Також дана земельна ділянка згідно з містобудівної документації “Генеральний план міста Вознесенська”, затвердженого рішенням Вознесенської міської ради від 11.12.2009 № 3 та містобудівної документації “План зонування території (зонінг) м. Вознесенськ Миколаївської області”, затвердженого рішенням Вознесенської міської ради від 30.11.2015 № 6 передбачена для обслуговування комунальних підприємств та установ міста, що унеможливлює подальше використання її за договором.
Щодо твердження позивача про незаконність оскаржуваного рішення, то відповідач зазначає, що позивачем було порушено пункти 4.4, 10.1 Додаткової угоди до Договору оренди землі, у зв`язку з чим Вознесенська міська рада прийняла рішення від 11.04.2025 № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та ПП “АТЛАНТА” з метою формування позову про дострокове розірвання договору оренди землі та звернення до суду.
Заперечення обґрунтовані приписами ст. 19 Конституції України, ст. 14, 529, 651, 793 ЦК України, ст. 222, 237 ГК України, ст. 12 ЗК України, ст. 69 ПК України, ст. 2, 13, 21, 24, 25, 31 Закону України “Про оренду землі”, ст. 26, 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” та умовами договору.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

30.06.2011 між Територіальною громадою м. Вознесенськ (орендодавець) та Приватним підприємством “АТЛАНТА” (орендар) укладено Договір оренди землі № 138/11 від 30.06.2011, відповідно до умов п. 1.1, п. 3.1 якого орендодавець на підставі рішення № 2 LXVIII сесії V скликання Вознесенської міської ради від 08.10.2010 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0, 0478 га, яка знаходиться за адресою м. Вознесенськ, вул. Щорса, 2 «д» строком на 5 років з 30.06.2011 по 30.06.2016.
Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.
Договір зареєстрований у Вознесенській міській раді за реєстровим № 138/11 від 30.06.2011, а також у Відділі Держкомзему у місті Вознесенську, про що у Державному реєстрі земель вичинено запис від 04.08.2011 за № 481020004000035. 
На виконання договору оренди землі орендодавець передав, а орендар прийняв земельну ділянку площею 0, 0478 га, яка знаходиться за адресою м. Вознесенськ, вул. Щорса, 2 «д» під розміщення комплексу АЗС, про що між сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі земельної ділянки (додаток № 2 до договору оренди землі).

09.08.2016 між Територіальною громадою м. Вознесенська (орендодавець) та Приватним підприємством “АТЛАНТА” (орендар) укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 30.06.2011, зареєстрованого у Вознесенській міській раді за № 138/11, відповідно до умов якої на підставі рішення Вознесенської міської ради від 17.06.2016 “Про поновлення договору оренди землі” № 21, сторони дійшли згоди щодо поновлення договору оренди землі, укладеного між Вознесенською міською радою та Приватним підприємством “АТЛАНТА”, зареєстрованого у Вознесенській міській раді за № 138/11 від 30.06.2011, виклавши його в новій редакції.
Додаткову угоду підписано сторонами та скріплено печатками сторін.
Додаткова угода зареєстрована у Вознесенській міській раді за реєстровим № 157/16 від 09.08.2016. 

Умовами договору оренди землі № 138/11 (в редакції додаткової угоди № 157/16) сторони передбачили наступне.

Відповідно до розділу 1 договору орендодавець на підставі рішення Вознесенської міської ради від 08.10.2010 р. № 2 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, 2 “д”.
Відповідно до п. 2.1 договору в оренду передається земельна ділянка площею 0,0478 га, в тому числі в зоні обмеження, площею 0,0138 га.
Кадастровий номер: 4810200000:07:037:0020.

Відповідно до п. 3.1 договору договір діє протягом 10 (десяти) років з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п.п. «г» п. 10.1 договору орендодавець має право вимагати від орендаря припинення або дострокового розірвання договору у випадках, зокрема: виникнення необхідності відведення земельної ділянки на інші цілі згідно з «Генпланом міста Вознесенська до 2031»; у випадку несплати (несвоєчасної сплати) орендних платежів.
Відповідно до п. 13.1 договору зміна умов та / або доповнення до цього договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом укладення додаткового правочину, що буде невід`ємною частиною цього договору. Згодою або запереченням орендодавця на зміни та / або доповнення до цього договору, є рішення, прийняте в установленому законодавством порядку.
Відповідно до п. 13.3 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання:
- за взаємною згодою сторін;
- у разі вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених законом;
- внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки,
- за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та коли орендар систематично не сплачує орендну' плату (три місяці поспіль), або без згоди орендодавця передає або відчужує право користування земельною ділянкою третім особам;
- з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до п. 13.5 договору розірвання цього договору, за взаємною згодою сторін, не потребує укладення додаткової угоди. Договір вважається розірваним з моменту прийняття орендодавцем відповідного рішення.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 423473680 від 21.04.2025):
- 10.08.2016 право власності на земельну ділянку за адресою Миколаївська обл., м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, земельна ділянка 2д з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з кадастровим номером 4810200000:07:037:0020 площею 0,0478 га зареєстровано за Територіальною громадою міста Вознесенська (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1000181148220) (номер відомостей про речове право 15908625);
- 10.08.2016 право оренди земельної ділянки зареєстровано за ПП “АТЛАНТА” на підставі договору оренди землі № 138/11 від 30.06.2011, додаткової угоди № 157/16 від 09.08.2016. Строк дії: 10 років з моменту його державної реєстрації, з правом пролонгації (номер запису про інше речове право 15909052).

19.03.2025 виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області направлено на адресу позивача лист № 942/01/01.02/11, в якому Виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області повідомив ПП «АТЛАНТА» про намір розірвати договір оренди земельної ділянки, у зв`язку з порушенням його умов (наявність заборгованості з орендної плати) та необхідністю використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Просив погодити угоду про дострокове розірвання договору оренди землі. 
До листа додано проект додаткової угоди про дострокове припинення договору оренди землі від 30.06.2011, зареєстрованого у Вознесенській міській раді за № 138/11.
Проект додаткової угоди не підписано ні орендодавцем, ні орендарем.

У відповідь на лист № 942/01/01.02/11 від 19.03.2025 позивачем направлено відповідачу лист б/н, без дати, в якому позивач зазначив, що 22.04.2025 ПП “АТЛАНТА” погашено заборгованість по сплаті орендної плати згідного договору оренди землі та додаткової угоди, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. 
ПП “АТЛАНТА” надалі має намір належним чином виконувати договірні зобов`язання та не має наміру припиняти або достроково розривати договір. Повідомлено, що ПП “АТЛАНТА” земельна ділянка використовується у відповідності до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 21/16 виданих Вознесенською міською радою 12.10.2016. Підстави для дострокового розірвання договору оренди землі та укладання відповідної угоди відсутні.
Позивач у листі зазначив, що рішення від 11.04.2025 № 40 Вознесенської міської ради “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та ПП “АТЛАНТА” порушує право власності ПП “АТЛАНТА”, є необґрунтованим та незаконним, а відповідно підлягає скасуванню, в тому числі в судовому порядку.

Рішенням Вознесенської міської ради Миколаївської області від 11.04.2025 № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ “АТЛАНТА”, за результатами розгляду службової записки відділу земельних відносин та комунальної власності апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради про припинення договору оренди землі шляхом розірвання у зв`язку з заборгованістю перед бюджетом громади за сплату орендної плати в сумі 135 493, 58 грн., відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, частини другої статті 31, 32 Закону України “Про оренду землі”, підпункту “г” пункту 10 Додаткової угоди до договору оренди землі від 30 червня 2011 року № 138/11, зареєстрованої у Вознесенській міській раді за № 157/16 від 09 серпня 2016 року, керуючись пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, вирішено, зокрема:
1. Припинити шляхом розірвання договір оренди землі № 138/11 від 30 червня 2011 року укладений між Територіальною громадою міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ “АТЛАНТА” (ЄДРПОУ) щодо земельної ділянки площею 0,0478 га, розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, 2 “д”, із категорії земель - землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер земельної ділянки 4810200000:07:037:0020.
2. Відділу земельних відносин та комунальної власності апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради подати державному реєстратору документи для проведення державної реєстрації припинення права оренди землі та повідомити Вознесенську ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області про припинення договору оренди землі з ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ “АТЛАНТА”.

На підтвердження обставин погашення заборгованості з орендної плати згідно договору оренди землі та додаткової угоди позивачем додано до матеріалів справи платіжні інструкції на загальну суму 142 000, 00 грн., а саме: 
- платіжна інструкція № 6238-57В0-9307-НВТ6 від 22.04.2025 на суму 60 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу “101 Орендна плата з юридичних осіб, 30055127, Дюкарев Володимир Миколайович”;
- платіжна інструкція № КХ87-8ВНМ-3883-04Р0 від 22.04.2025 на суму 42 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу “101 Орендна плата з юридичних осіб, 30055127, Дюкарев Володимир Миколайович”;
- платіжна інструкція № МНЕТ-2СР9-Е880-Е58В від 22.04.2025 на суму 40 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу “101 Орендна плата з юридичних осіб, 30055127, Дюкарев Володимир Миколайович”.

До матеріалів справи позивачем також долучено:
- містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 21/16 від 12.10.2016, видані Відділом містобудування та архітектури Вознесенської міської ради замовнику ПП «АТЛАНТА», на об`єкт: «Будівництво малої автозаправочної станції (тип Б) за адресою Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, 2 «д»;
- рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 у справі № 814/1199/18, яким визнано протиправним та скасовано рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області № 49-с від 11.04.2018 про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 21/16 від 12.10.2016 на об`єкт: «Будівництво малої автозаправочної станції (тип Б) за адресою Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, 2 «д» (замовник ПП «АТЛАНТА»).

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. 

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).
Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4.1. Правове регулювання прийняття органами державної влади та органами місцевого самоврядування рішень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, пункт 5.5). Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57) та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.
У вказаному рішенні також зазначено, що зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.
У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи.
Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.
Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов`язки тільки у того суб`єкта (чи визначеного ними певного кола суб`єктів), якому вони адресовані.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.
Отже, індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені. У зв`язку з цим при вирішенні справи суду належить з`ясувати, які конкретно права та охоронювані законом інтереси позивача порушені оспорюваним актом (постанова ВП ВС від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17).

У випадку прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта одноразової дії, який припиняє свою юридичну силу після реалізації, суд має оцінювати законність обраного позивачем способу захисту з урахуванням повноти реалізації такого рішення (постанова КГС ВС від 30.10.2024 у справі № 904/6776/23).

Рішення органу місцевого самоврядування може вважатися повністю виконаним лише за умови, що всі його положення реалізовані в повному обсязі. Це включає не тільки укладення договору оренди, а й реалізацію правового режиму земельної ділянки, цільового призначення, передбаченого рішенням, та виконання інших його умов.
Отже, для підтвердження повної реалізації оспорюваного рішення суди попередніх інстанцій мали з`ясувати не тільки факт укладення договору, а й дослідити реалізацію інших умов, пов`язаних із його виконанням. Зокрема, підлягало з`ясуванню, чи призвело оспорюване рішення Ради до зміни категорії земель за цільовим призначенням, і, таким чином, чи вичерпало таке рішення свою дію шляхом виконання (укладенням відповідного договору тощо), а також чи залишається воно чинним і таким, що породжує правові наслідки (постанова КГС ВС від 30.10.2024 у справі № 904/6776/23).

Рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83).

Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 також було акцентовано, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21.

4.2. Правове регулювання договірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).
На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.
При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.
Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Правочин про розірвання договору оренди (суборенди) землі сільськогосподарського призначення, орендарем (суборендарем) за яким є юридична особа приватного права (крім акціонерного товариства, повного та командитного товариства), є значним правочином та потребує попереднього прийняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом такої юридичної особи рішення про надання згоди на його вчинення (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним). У разі неприйняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом юридичної особи рішення про надання згоди на вчинення такого значного правочину (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним) такий правочин є нікчемним. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.
Предметом спору у даній справі є вимога про визнання незаконним та скасування рішення Вознесенської міської ради від 11.04.2025 № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та Приватним підприємством “АТЛАНТА”.
Так, як встановлено судом вище 30.06.2011 між Територіальною громадою м. Вознесенська (орендодавець) та Приватним підприємством “АТЛАНТА” (орендар) було укладено Договір оренди землі № 138/11 (в редакції додаткової угоди від 09.08.2016), відповідно до умов якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,0478 га, в тому числі в зоні обмеження площею 0,0138 га, яка знаходиться за адресою: м. Вознесенськ, вул. Михайлівська, 2 “д” зі строком дії 10 років з моменту його державної реєстрації, тобто до 10.08.2026 (розділ 1, п. 2.1, п. 3.1 договору).
Умовами п.п. «г» п. 10.1 договору сторони погодили перелік випадків, за яких орендодавець має право вимагати від орендаря припинення, в тому числі дострокового розірвання договору.
В свою чергу, умовами п. 13.3 договору сторони погодили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема: 1) за взаємною згодою сторін; 2) за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та коли орендар систематично не сплачує орендну плату (три місяці поспіль), або без згоди орендодавця передає або відчужує право користування земельною ділянкою третім особам.
Водночас відповідно до п. 13.5 договору розірвання цього договору, за взаємною згодою сторін, не потребує укладення додаткової угоди. Договір вважається розірваним з моменту прийняття орендодавцем відповідного рішення.
Отже, системний аналіз ст. 651 ЦК України та умов договору дозволяє дійти висновку, що договір оренди може бути розірваний за взаємною згодою сторін або в судовому порядку на вимогу однієї із сторін за умов, передбачених договором та законодавством. 
За загальним правилом (ст. 654 ЦК України) розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. В свою чергу в договорі оренди сторони погодили можливість розірвання договору за взаємною згодою сторін без укладення додаткової угоди, зазначивши, що договір вважається розірваним з моменту прийняття орендодавцем відповідного рішення.
Отже, за змістом п. 13.5 договору у випадку розірвання договору сторони повинні дійти взаємної згоди про це і лише після цього орендодавець приймає відповідне рішення. В свою чергу, суд дійшов висновку, що факт волевиявлення «взаємної згоди» між юридичними особами повинен бути виражений чітко та недвозначно, зокрема, шляхом направлення листів, повідомлень тощо. В протилежному випадку прийняття рішення орендодавцем за відсутності взаємного волевиявлення сторін (взаємної згоди сторін на розірвання договору) свідчитиме про розірвання договору в односторонньому порядку (відмова від договору). 
Проте, за приписами ст. 651 ЦК України розірвання договору допускається: 
1) лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1); 
2) за рішенням суду на вимогу однієї із сторін (ч. 2); 
3) у разі односторонньої відмови від договору, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом (ч. 3). 
Вказана норма ст. 651 ЦК України кореспондується з приписами ч. 3, 4 ст. 31, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі».
В укладеному між сторонами договорі не передбачено право орендодавця на односторонню відмову від договору чи право на розірвання договору в односторонньому порядку.
Судом встановлено, що в спірному випадку, Вознесенська міська рада, яка є органом місцевого самоврядування, власником спірної земельної ділянки та орендодавцем за договором, посилаючись на ст. 12 ЗК України, ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі» та умови п.п. «г» п. 10 договору, про що зазначено в самому оскаржуваному рішенні № 40 від 11.04.2025, вирішила припинити шляхом розірвання договір оренди землі № 138/11 від 30.01.2011, мотивуючи своє рішення наявністю заборгованості перед бюджетом громади за сплату орендної плати.
Отже, суд дійшов висновку, що в спірному випадку оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування має подвійну правову природу та одночасно є актом ненормативного характеру індивідуальної дії в розумінні ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також правочином, яким Вознесенською міською радою як орендодавцем висловлено волевиявлення на припинення договірних правовідносин з позивачем ПП "АТЛАНТА" (орендарем) за договором оренди землі № 138/11 від 30.06.2011 з урахуванням додаткової угоди до договору.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи 19.03.2025 виконавчим комітетом Вознесенської міської ради направлено на адресу ПП «АТЛАНТА» лист № 942/01/01.02/11, в якому висловлено намір про розірвання договору оренди земельної ділянки. До листа додано проект додаткової угоди про дострокове припинення договору оренди землі, який не підписано ані орендодавцем, ані орендарем. Після прийняття радою оскаржуваного рішення від 11.04.2025 позивач ПП «АТЛАНТА» направив відповідачу лист б/н, без дати, в якому зазначив, що ПП “АТЛАНТА” надалі має намір належним чином виконувати договірні зобов`язання та не має наміру припиняти або достроково розривати договір, зазначивши, що рішення від 11.04.2025 № 40 Вознесенської міської ради порушує право власності ПП “АТЛАНТА”.
Отже, вищевказані докази у їх сукупності свідчать про те, що між сторонами не було досягнуто «взаємної згоди» на розірвання договору оренди землі, у зв`язку з чим прийняття оскаржуваного рішення ради № 40 фактично свідчить про розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку орендодавцем, що не допускається за приписами ст. 651 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору. 
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про невідповідність рішення Вознесенської міської ради від 11.04.2025 № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та Приватним підприємством “АТЛАНТА” вимогам ст. 651 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та умовам договору, оскільки Вознесенською міською радою порушено процедуру розірвання договору, що мало наслідком порушення прав позивача як орендаря земельної ділянки у виді позбавлення його права оренди земельної ділянки. Оскільки умовами п. 13.5 договору передбачено, що датою розірвання договору є момент прийняття орендодавцем рішення, яке, в свою чергу, в подальшому є підставою для проведення державної реєстрації припинення речового права (права оренди), суд дійшов висновку, що рішення ради не вичерпало свою дію фактом його виконання, а відтак, позивачем обрано ефективний спосіб захисту, а задоволення позову призведе до поновлення порушеного права позивача 
За приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Враховуючи, що оскаржуване рішення ради суперечить вимогам цивільного та земельного законодавства, а також порушує права позивача як орендаря земельної ділянки, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення Вознесенської міської ради.
Суд також вважає за необхідне зазначити наступне. Як вказано вище, оскаржуваним рішенням ради порушено процедуру розірвання договору, проте, вищевикладене не позбавляє орендодавця за наявності правових підстав звернутись до орендаря з вимогою про розірвання договору в судовому порядку. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про намір звернутись до суду із позовом про розірвання договору. Крім того, судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа № 915/1236/25 за позовом Вознесенської міської ради до відповідача Приватного підприємства “АТЛАНТА” про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди землі № 138/11 від 30.06.2011 та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Виходячи з вищевикладеного, в рамках даної справи судом не надається правова оцінка та не встановлюються обставини на підтвердження / спростування факту порушення орендарем умов договору, оскільки вказані обставини входять у предмет доказування по справі № 915/1236/25.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 4 844, 80 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним рішення Вознесенської міської ради від 11.04.2025 № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та Приватним підприємством “АТЛАНТА”.

3. Скасувати рішення Вознесенської міської ради від 11.04.2025 № 40 “Про припинення договору оренди землі між Територіальною громадою міста Вознесенська та Приватним підприємством “АТЛАНТА”.

4. Стягнути з відповідача Вознесенської міської ради, пл. Центральна, буд. 1, м. Вознесенськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 56500 (код ЄДРПОУ 38016400) через виконавчий комітет Вознесенської міської ради пл. Центральна, буд. 1, м. Вознесенськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 56500 (код ЄДРПОУ 04056569) на користь позивача Приватного підприємства “АТЛАНТА”, Комунальна зона, 7, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000 (код ЄДРПОУ 30055127):
- 4 844, 80 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок чотири грн. 80 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

5. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 27.04.2026

Суддя Е.М. Олейняш