Справа № 583/233/26
2/583/508/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді - Сидоренка Р.В.
секретаря судового засідання - Верби Н.О.,
з участю
представника позивача – Дударенко А.М.,
представника відповідача. адвоката – Говорова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
20.01.2026 представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» заборгованість за договором позики у розмірі 204016,83 грн, а також стягнути судові витрати.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
23.02.2026 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив із проханням закрити провадження у справі на підставі ст. 255 ЦПК України. Відповідач свої доводи мотивує тим, що 13.02.2026 року за вих. № 175 відповідачу було надано гарантійний лист, відповідно до змісту якого наяву суму боргу, заявлену позивачем до стягнення було зменшено до суми 94312,60 грн та розстрочено оплату цієї суми у розмірі, визначеному у цьому гарантійному листі відповідно до графіку погашення. Отже станом на дату подання відзиву між сторонами відсутній спір про стягнення заборгованості за кредитним договором №29-04-2025-01 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29.04.2025 року.
02.03.2026 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій зазначено про те, що незважаючи на направлення гарантійного листа, відповідач свої зобов`язання, ані повністю, ані частково не виконав, тому наявний спір і право позивача підлягає захисту шляхом вирішення спору по суті. Звертають увагу суду на ту обставину, що відповідач при отриманні кредиту ввів кредитодавця в оману щодо відсутності у нього статусу військовослужбовця, хоча і статус військовослужбовця за контрактом не звільняє його від повної відповідальності за договором. 
Представник позивача, ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС», позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи. 
Його представник позов не визнав з підстав викладених у відзиві. 
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положеннями ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит».
Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.
Судом встановлено, що 29.04.2025 року ОСОБА_1 (відповідач) звернувся до ТзОВ «Гелексі Фінанс» (позивач) з заявою на розгляд можливості отримання кредиту від ТзОВ «Гелексі Фінанс» (позивач). Також 29.04.2025 року ОСОБА_1 отримав у письмовій формі, ознайомився та був проінформований про умови надання фінансових послуг ТзОВ «Гелексі Фінанс», про що свідчить його особистий підпис. 
До укладення договору про споживчий кредит ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» надало 29 квітня 2025 року споживачу ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту №29-04-2025-01 (Інформація, яка надається клієнту до укладення договору про споживчий кредит). Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» (надалі – «Кредитодавець», «Позивач») з однієї сторони, та ОСОБА_1 (надалі – «Позичальник», «Відповідач») уклали 29 квітня 2025 року Договір №29 04-2025-01 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у вигляді електронного документа. За умовами Договору №29-04-2025-01 надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти Позичальникові у сумі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок, на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 84 відсотків річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлених цим Договором. Тип процентної ставки – фіксована. Сторонами погоджено механізм зміни розміру нарахування відсотків за користування кредитом, який викладено в п. 7.1, п. 7.2 та п. 7.3 Договору. Даний механізм зміни розміру нарахування відсотків за користування кредитом застосовується автоматично при наявності передбачених договором підстав для його застосування, є виключним наслідком неналежного виконання Позичальником умов Договору та діє до повного усунення Позичальником порушень у виконанні зобов`язань. Кредитодавець зобов`язаний видати кредит Позичальнику протягом 1 (одного) робочого дня з дня підписання цього Договору, але не раніше дня оформлення правочину, необхідного для забезпечення виконання зобов`язання за цим Договором та виконання й оплати обов`язкових послуг визначених в п. 1.8 Договору. В якості забезпечення своїх зобов`язань за цим Договором Позичальник передає в заставу рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки SSANG YONG, моделі KORANDO, рік випуску 2011, колір - СІРИЙ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ, дата першої реєстрації – 19.02.2011 року, дата реєстрації – 20.10.2023 року, зареєстрований ТСЦ 1452, що належить Позичальнику на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видано ТСЦ 1452, 20.10.2023 року. Оцінка майна при укладенні відповідних договорів не проводиться, заставна вартість майна визначається за взаємною згодою сторін. Якщо в заставу передається рухоме майно і на момент реєстрації обтяження Кредитодавцем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна виявиться, що виникли або існують інші обтяження, які мають вищий пріоритет над обтяженням Кредитодавця та були зареєстровані раніше, або виявиться, що Позичальник не є власником майна, яке передається в заставу, то Кредитодавець звільняється від обов`язку видачі кредиту по цьому договору. Відповідно до п. 1.5. Договору №29-04-2025-01 кредит надається строком на дванадцять місяців від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з «29» квітня 2025 року по «29» квітня 2026 року. Договір набуває чинності з моменту його укладання (підписання сторонами). У разі невиконання / неналежного виконання Позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати пені, штрафів та інших нарахувань передбачених договором, дія даного Договору продовжується до повного виконання Позичальником зобов`язань, включаючи день фактичного та повного розрахунку. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі визначеному в п. 7.3 Договору, пеня за неналежне виконання Позичальником зобов`язань нараховуються в розмірі визначеному п. 8.3 Договору до повного розрахунку за Договором. Пунктом 1.8. Договору №29-04-2025-01 визначена реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту та додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: 1.8. Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит вказана в Додатку №1/1, який є невід`ємною складовою Договору. Орієнтовна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту та додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту складають: 1.8.1. Орієнтовна реальна річна процента ставка складає 84,00% річних. Орієнтовна денна процентна ставка 0,23333%. Орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 184% від суми кредиту (у процентному виразі) або 147 200 (сто сорок сім тисяч двісті) гривень 00 копійок (у грошовому виразі) та включає в себе: 1.8.1.1. проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 84,00% від суми кредиту (у процентному виразі) або 67200 (шістдесят сім тисяч двісті) гривень 00 копійок (у грошовому виразі). Додатком № 1 до Договору № 29-04-2025-01 встановлено графік розрахунків з зазначенням періодичності та розмірів платежів Позичальника з повернення споживчого кредиту та сплати процентів.
П. 7.1. Договору № 29-04-2025-01 вказує, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення Позичальником графіку розрахунків (Додатку №1 до даного Договору), а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за Договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 360 відсотків річних за користування кредитом. Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, яким регламентовано періодичність, строки та розміри платежів за договором (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору. Додаток №1 до Даного Договору є діючим та не підлягає коригуванню виключно за умови його повного дотримання Позичальником. У разі допущення Позичальником порушень виконання графіку розрахунків, розмір щомісячно нарахованих відсотків змінюватиметься відповідно до абз. 2 п. 1.1 та п. 7.1 цього Договору. (п. 3.6 Договору № 29-04-2025-01). П. 7.3. Договору № 29-04-2025-01 вказує, що дійшли згоди про те, що у випадку порушення Позичальником графіку розрахунків, а саме: неповернення суми кредиту та нарахованих відсотків, штрафів, пені у строк визначений п. 1.5 договору, з наступного дня після закінчення строку Позичальник сплачує Кредитодавцю відсотки за неправомірне користування кредитом (проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання) у розмірі 360 відсотків річних.
За невиконання чи неналежне виконання будь-якого з пунктів, а саме: п. 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 цього Договору ЗАСТАВОДАВЕЦЬ сплачує на користь ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЯ штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави згідно п. 2.2. цього Договору та зобов`язується передати предмет застави на зберігання ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЮ (п. 4.2. Договору застави транспортного засобу від 29 квітня 2025 року). Відповідач 29 квітня 2025 року звернувся із заявою на отримання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС», в якій просив перерахувати 80000,00 грн. на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 . ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» 29 квітня 2025 року перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 80000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 20102 від 29.04.2025 року. На виконання умов Договору №29-04-2025-01 ОСОБА_1 здійснював платежі, а саме: - 16 травня 2025 року – 8052,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №751416914.1; 25 червня 2025 року – 8000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №770714999.1; 25 липня 2025 року – 8052,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №785377298.1; 28 серпня 2025 року – 7000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №801852658.1; - 29 вересня 2025 року – 5200,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №817665786.1; - 29 вересня 2025 року – 320,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №817722534.1. В подальшому ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за Договором №29-04-2025-01, унаслідок чого, станом на день подання позову, утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 81966,57 грн., серед яких: сума кредиту – 69620,53 грн., проценти – 12346,04 грн., яку Позивач просить стягнути з Відповідача.
Згідно п. 8.16. Договору № 29-04-2025-01 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29 квітня 2025 року: у випадку невиконання обов`язків визначених ч. 10 п. 2.2.2 цього Договору Позичальник сплачує Кредитодавцю штраф у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) від суми кредиту. Розмір штрафу = 50 % від суми кредиту. Залишок тіла кредиту становить 69 620,53 грн., штраф в розмірі 50 % від суми кредиту дорівнює 34810,26 грн.
Згідно п. 2.2. Договору застави транспортного засобу від 29 квітня 2025 року за взаємною згодою Сторони оцінюють предмет застави в сумі 290800 (двісті дев`яносто тисяч вісімсот) гривень 00 копійок. Розмір штрафу = 30% від вартості предмета застави (290800,00), що дорівнює 87240,00 грн.
Таким чином, згідно розрахунку позивача, допустив виникнення заборгованості по кредитному договору в загальній сумі 204016 (сто тридцять одна тисяча дев`ятсот тридцять чотири) гривні 83 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 81966,57 грн. (сума кредиту – 69620,53 грн., проценти – 12346,04 грн.), штрафу за Договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 34810,26 грн., штрафу за Договором застави транспортного засобу у сумі 87240,00 грн.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за вказаним Кредитним договором, відповідачем та його представником по справі суду не представлено.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно п. п. 5 - 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» терміни вживаються в такому значенні: електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно комунікаційних систем. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Частиною першою ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.
Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене, даючи правову оцінку дослідженим судом доказам, суд приходить до висновку, що позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за Договором №29-04-2025-01 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29.04.2025 року, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
При вирішенні позову у іншій частині вимог суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Особливий період відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 18 листопада 2022 року та № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, й діє на цей час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і також є особливим періодом.
Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, з аналізу редакцій цієї норми, що набували чинності на підставі Закону України від 20 травня 2014 року № 1275-VII, Закону України від 30 березня 2021 року № 1357-IX, та що були чинні станом на день виникнення правовідносин і на день розгляду справи, колегією суддів встановлено, що дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Відповідач ОСОБА_1 прийнятий на військову службу до військової частини НОМЕР_4 16.03.2015 р. за контрактом та безперервно проходить військову службу (наразі в/ч НОМЕР_5 ), що підтверджується копією військового квитка та довідки Форми №5 від 0.0.2026 р. за підписом командира в/ч № НОМЕР_6 . Таким чином, на час укладення Договору №29-04-2025-01 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29.04.2025 р., а також в період виконання умов цього договору та станом на момент ухвалення судом рішення відповідач ОСОБА_1 має статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Наявність у матеріалах справи розписки ОСОБА_1 про те, що він на момент укладення договору не є військовозобов`язаним не може бути підставою для незастосування судом норм пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей».
Тому суд приходить до висновку про те, що не підлягають стягненню з ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом у розмірі проценти – 12346,04 грн., штраф за Договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 34810,26 грн., штраф за Договором застави транспортного засобу у сумі 87240,00 грн.
Як зазначено вище, відповідач ОСОБА_1 частково проводив виплати за кредитом. Усього, на загальну суму 336624,00 грн., з яких кредитодавцем було зараховано 10379,47 грн. на погашення тіла кредиту та 26244,53 грн. – на погашення заборгованості за відсотками. Остання сума має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, тому загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача, становить 69620,53 грн. (сума заборгованості за тілом кредиту визначена кредитодавцем з урахуванням часткової оплати) - 26244,53 грн. (неправомірно зарахована кредитодавцем сума на погашення заборгованості за відсотками) = 43376.00 грн.
Разом із тим, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі у зв?язку із відсутністю предмету спору, оскільки має місце неналежне виконання зобов`язання відповідачем по погашенню заборгованості за тілом кредиту.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи зроблену заяву у позові, поданій заяві представником позивача щодо стягнення правової допомоги та надання доказів, які підтверджують понесені стороною витрати на правничу допомогу (договір про надання правової допомоги, перелік виконаних робіт), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у встановлений ЦПК України строк, судом питання витрат на професійну правничу допомогу не вирішується одночасно із постановленням рішення.
Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. (платіжна інструкція № 25382 від 16.01.2026 року).
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог (21,26%), на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору 566,03 грн (2662,40х 0,2126%).
Крім того, 02.04.2026 представник позивача - адвокат Дударенко А.М. подала до суду заяву у якій просить суд стягнути з відповідача суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.
Так, на підтвердження своїх витрат на правову допомогу представник позивача - адвокат Дударенко А.М. подала ордер на надання правничої допомоги № АІ 2091456 від 27.01.2026, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги № 4 від 27.01.2026, акт приймання-передачі наданих послуг від 25.02.2026, платіжна інструкція №26331 від 03.03.2026 р. про сплату позивачем представнику за надані послуги 5000 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 27.03.2026, відповідно до якого сторони погодили оплату представника за участь у судовому засіданні 27.03.2026 в сумі 5000 грн. та платіжна інструкція №26779 від 27.03.2026 р. про сплату позивачем представнику за надані послуги 5000 грн.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 13000,00 грн. є завищеним і не співмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (21,26%), що становить 1063,00 грн. (5000,00Х0,2126%).
Загальна сума понесених позивачем судових витрат, що підлягає відшкодуванню, становить 566,03 грн + 1063,00 грн. = 1629,03 грн.
На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 207, 526, 530, 611, 612, 626, 628, 631, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 354-355 ЦПК, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс», заборгованість за Договором №29-04-2025-01 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29.04.2025 року в сумі 43376.00 гривень та судові витрати у розмірі 1629,03 грн., а всього стягнути 45005 (сорок п`ять тисяч п`ять) гривень 03 копійки.
У іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс», юридична адреса: м. Київ, вул. Предславинська, 28/офіс 401, код ЄДРПОУ 42305986.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений 05.06.2026 р.
Суддя Охтирського міськрайонного суду    Р.В.Сидоренко