Справа № 932/7523/22
Провадження № 2/932/546/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді Кудрявцевої Т.О. 
за участю секретаря судового засідання – Рошошка Є.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - 
В С Т А Н О В И В:

13.12.2022 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики № О121021-01 від 12.10.2021. Відповідно до п.1 Договору позики позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 191797,20 гривень, що за курсом в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США + 26,55 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 7224 доларів США, про що відповідачем власноруч було складено розписку від 12.10.2021 року. Сторони також погодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягатиме поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором, буде відповідати еквіваленту 7224 доларів США,00 центів за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу (п.1 Договору позики). Окрім того, п.5 Договору позики сторонами був погоджений графік повернення позичальником грошових коштів, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати борг частинами. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами був також укладений договір застави транспортного засобу. Однак, всупереч погодженому графіку повернення грошових коштів відповідачем було частково виконано боргове зобов`язання у розмірі 1814 доларів США. Решта боргу, а саме 5410 доларів США підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Пунктом 16.3 Договору позики сторони також погодили: у випадку невиконання позичальником умов цього Договору або Договору застави, а також у разі втрати предмету забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, або погіршення його стану, або умов його використання, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за цим Договором та іншим договором, укладеним сторонами в забезпечення зобов`язань позичальника. 
Позивач вказує на те, що внаслідок порушення відповідачем умов Договору позики позивач вимушений звернутись до суду. З боргової розписки від 12.10.2021 року вбачається, що відповідач зобов`язався повернути борг у розмірі 191797,20 грн., що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26,55 грн.) на день укладання зазначеного правочину еквівалентно 7224 доларів США 00 центів, з даного слідує, що відповідач визнав себе боржником в розумінні ст. 509 ЦК України. Проте, всупереч домовленості на підтвердження якої була складена боргова розписка та положення чинного законодавства України, відповідачем не було виконано зобов`язання щодо повернення суми боргу у повному обсязі. З посиланням на ст.ст. 192, 533 ЦПК України, позивач зазначає, що сумма основного грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню з відповідача станом на дату підготовки позовної заяви складає 214 777 грн. (5410 доларів США*39,70 грн./1 долар США).
Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 12 жовтня 2021 року у розмірі 214 777 гривень (еквівалент 5410 доларів США), суму сплаченого судового збору у розмірі 2147,77 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 85910,80 грн.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2022 для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О.
Ухвалою суду від 29.03.2023 у справ і було відкрито провадження, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,  причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. 
Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Розглянувши справу, ознайомившись з доказами у справі, суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ЦПК України,  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Як встановлено судом, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики № О121021-01 від 12.10.2021. 
Відповідно до п.1 Договору позики позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 191797,20 гривень, що за курсом в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США + 26,55 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 7224 доларів США, про що відповідачем власноруч було складено розписку від 12.10.2021 року. 
Сторони також погодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягатиме поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором, буде відповідати еквіваленту 7224 доларів США,00 центів за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу (п.1 Договору позики). 
Окрім того, п.5 Договору позики сторонами був погоджений графік повернення позичальником грошових коштів, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати борг частинами. 
З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами був також укладений договір застави транспортного засобу.
Разом з цим, всупереч погодженому графіку повернення грошових коштів відповідачем було частково виконано боргове зобов`язання у розмірі 1814 доларів США. Решта боргу, а саме 5410 доларів США підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. 
Пунктом 16.3 Договору позики сторони також погодили: у випадку невиконання позичальником умов цього Договору або Договору застави, а також у разі втрати предмету забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, або погіршення його стану, або умов його використання, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за цим Договором та іншим договором, укладеним сторонами в забезпечення зобов`язань позичальника. 
З боргової розписки від 12.10.2021 року вбачається, що відповідач зобов`язався повернути борг у розмірі 191797,20 грн., що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26,55 грн.) на день укладання зазначеного правочину еквівалентно 7224 доларів США 00 центів, тому відповідач визнав себе боржником в розумінні ст. 509 ЦК України. 
Проте, всупереч домовленості, на підтвердження якої була складена боргова розписка та положення чинного законодавства України, відповідачем не було виконано зобов`язання щодо повернення суми боргу у повному обсязі, тому внаслідок порушення відповідачем умов Договору позики позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.  Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ст. 205 ЦК України). 
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.  Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як встановлено ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до положень ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року справа № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок».
Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21).
Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до змісту ч.2 цієї статті, сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Згідно з ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст. 192 ЦК України). 
Таким чином, відповідно до умов договору позики та вищенаведених вимог чинного законодавства вбачається, що сума основного грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача станом на дату звернення до суду з даним позовом складає 214 777 грн. (5410 доларів США*39,70 грн./1 долар США), що не спростовано.
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню із стягненням з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 12 жовтня 2021 року у розмірі 214 777 гривень (еквівалент 5410 доларів США).
Будь-яких доказів в спростування позовних вимог відповідачем суду не надано.
У позові позивач також просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати по справі - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 85910,80 грн.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.  Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Встановлено, що 01.12.2022 року між адвокатом Жекалом І.С. та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого було прийняте зобов`язання надати клієнту правничу допомогу з питань стягнення заборгованості за договорами позики в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Гонорар адвоката за надання правничої допомоги Ковальчуку В.В. визначається додатковою угодою згідно до договору про надання правничої допомоги (п.3.1. Договору). 
Згідно додаткової угоди №3 від 05.12.2022 року до Договору про надання правничої допомоги №1 від 01.12.2022 року, на виконання п.3.1. Договору сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правничої допомоги клієнту у судовій справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за договором позики від ’12.10.2021 року, а саме: за повний супровід цивільної справи в суді першої інстанції, включаючи правовий аналіз наданих документів, підготовку позовної заяви та необхідних документів, їх оформлення та подання до суду згідно ЦПК України, участь (за потребою) у судових засіданнях під чачс розгляду справи (в тому числі і в режимі відеоконференції), складання процесуальних заяв та документів, тощо складає 40 відсотків від основної суми заборгованості за вказаним договором позики, тобто 85 910,80 грн. (214 777 грн./100*40%=85910,80 грн.), дана сума є остаточною та зміні не підлягає. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 85 910,80 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі – сплачений судовий збір в сумі 2147,77 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, - 
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики від 12 жовтня 2021 року у розмірі 214 777,00 гривень, витрати на сплату судового збору в сумі 2147 гривень 77 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 85 910 гривень 80 копійок, а всього 302 835 гривень 57 копійок (триста дві тисячі вісімсот тридцять п`ять гривень п`ятдесят сім копійок). 
Рішення суду може оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева