ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/24276/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, –
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 01.07.2025 року про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 , визнання таким, що не склав письмову частину іспиту, недопуск до складення усної частини іспиту, а також про відмову у видачі свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту;
- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 17.10.2025 року №Х-029/2025, яким скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області – без змін;
- зобов`язати Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 01.07.2025 року та визначити іншу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури – Полтавської, Рівненської, Чернігівської або Житомирської областей – для продовження складення позивачем кваліфікаційного іспиту (усної частини).
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.03.2025 подав до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області заяву про допуск до складення кваліфікаційного іспиту, 01.07.2025 був допущений до складення іспиту, обрав екзаменаційний білет №14 та виконав чотири письмові завдання. Зазначає, що рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 01.07.2025 затверджено результати його кваліфікаційного іспиту із загальною оцінкою 40 балів, визнано таким, що не склав письмову частину іспиту, недопущено до усної частини та відмовлено у видачі свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту. Стверджує, що оцінювання його робіт здійснене формально, поверхово та упереджено, із застосуванням загальних, неконкретизованих формулювань, без посилань на конкретні норми права та аналізу його правових позицій. Вказує, що частина зауважень комісії (відсутність відомостей про електронний кабінет, про вжиття заходів досудового врегулювання спору та забезпечення доказів або позову, попереднього розрахунку судових витрат, відомостей про оригінали доказів) стосується вимог, які або не є обов`язковими, або зазначаються лише за умови фактичного вжиття відповідних заходів, а тому не могли бути підставою для виставлення нульової оцінки. Зазначає, що залучення нотаріуса третьою особою у справі про визнання заповіту недійсним відповідає процесуальному законодавству та судовій практиці, а допущена ним помилка у визначенні відповідача у завданні №2 має формальний характер і усувається процесуальними засобами. Окремо посилається на упередженість голови комісії, провокативні питання щодо його роботи в Національному антикорупційному бюро України, інцидент під час складення іспиту, пов`язаний із вимогою передати мобільний телефон, синхронність виставлених трьома екзаменаторами балів та короткий час перевірки робіт, а також на наявність слідів застосування коректора у відомості з оцінювання. Вважає, що Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури безпідставно відмовилася оцінити доводи про неправомірні дії голови комісії з мотивів відсутності окремої скарги, а її рішення не містить індивідуального аналізу робіт та конкретних мотивів виставлення оцінок, що суперечить вимогам вмотивованості та принципу правової визначеності. Просить позов задовольнити.
Від відповідача – Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області (далі – КДКА Київської області) надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову та посилається на те, що оцінювання письмового іспиту проведено членами кваліфікаційної палати з дотриманням Порядку допуску до складення кваліфікаційного іспиту, порядку складення кваліфікаційного іспиту та методики оцінювання результатів складення кваліфікаційного іспиту для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2013 року №270 (далі – Порядок №270). За результатами оцінювання позивач отримав 40 балів, що менше встановленого п.13.12 розділу 4 Порядку № 270 мінімуму у 80 балів, у зв`язку з чим до складення усного іспиту він не допущений (п.14.1 розділу 4 Порядку №270). Відповідач наполягає, що позовні заяви за завданнями №1 та №2 не відповідали вимогам статей 175, 177 ЦПК України, містили змістовні помилки щодо принципових аспектів поставлених питань, а визначення нотаріуса третьою особою є помилковим, оскільки нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави та не має заінтересованості у предметі спору. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Від відповідача – Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (далі – ВКДКА) надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову та зазначає, що оскаржуване рішення №Х-029/2025 від 17.10.2025 року прийнято в межах повноважень, є вмотивованим та обґрунтованим, між його мотивувальною і резолютивною частинами наявний логічний зв`язок. ВКДКА наголошує, що оцінювання письмового іспиту належить до виключної (дискреційної) компетенції КДКА регіону, а суд перевіряє рішення дисциплінарних органів адвокатського самоврядування лише в контексті дотримання процедури, не втручаючись у надану відповідачем юридичну оцінку (постанови Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі №813/2876/18, від 26.01.2023 року у справі №420/5597/19, від 10.06.2021 року у справі №826/15590/15). Зазначає, що, переглянувши рішення КДКА, дійшла висновку про підставність доводів скаржника лише в частині оцінювання першого письмового завдання, яке переоцінено з критерію «незадовільний рівень» (0 балів) на «задовільний рівень» (20 балів); решта доводів визнані необґрунтованими, а сумарна кількість балів (60) не дозволяє вважати письмовий іспит складеним. Стосовно тверджень про неправомірні дії голови КДКА ВКДКА зазначила, що окремих скарг на дії (бездіяльність) КДКА чи її голови, як і рішень суду за такими скаргами, до ВКДКА не надходило, що унеможливлює врахування цих доводів. Вимогу про визначення іншої КДКА ВКДКА вважає безпідставною, оскільки чинним Законом та Порядком № 270 такого способу захисту не передбачено. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач додатково зазначає, що ВКДКА порушила встановлені Регламентом строки витребування матеріалів та розгляду скарги; що первісно доповідачем було визначено представника того ж регіону, рішення якого оскаржувалося, а згодом доповідача змінено без повідомлення; що засідання було призначено у віддаленому населеному пункті без забезпечення можливості дистанційної участі, що в умовах воєнного стану є формальним та необґрунтованим. Вимогу про визначення іншої КДКА позивач обґрунтовує наявністю інституційного та персоніфікованого конфлікту інтересів, оскільки повторне оцінювання тим самим органом не може бути об`єктивним. Просить позов задовольнити.
Від відповідача, ВКДКА, надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому ВКДКА спростовує доводи позивача, зазначаючи, що згідно з п.3.39 Регламенту ВКДКА (у редакції, чинній на час розгляду скарги) матеріали справи витребовуються протягом десяти, а не трьох днів; скарга надійшла 11.08.2025 року, матеріали витребувано листом від 18.08.2025 року; п.3.40 Регламенту не встановлено обов`язку прийняти рішення саме у тридцятиденний строк з дня отримання матеріалів; доповідачем у справі був член ВКДКА ОСОБА_2 (довідку зареєстровано 14.10.2025 року), рішення прийнято на найближчому засіданні 17.10.2025 року; позивача належно повідомлено про засідання листом від 30.09.2025 року № 5746, проте він не скористався правом на участь і не звертався із заявою про участь у режимі відеоконференції.
Ухвалою судді від 29.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 22.05.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання КДКА Київської області та заяви ВКДКА про залишення позову без розгляду.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
17.03.2025 року до КДКА Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про допуск до складення кваліфікаційного іспиту з доданими документами, яка зареєстрована в журналі обліку за №5532 та сформована в особову справу.
Рішенням кваліфікаційної палати КДКА Київської області від 01.07.2025 року позивача допущено до складення кваліфікаційного іспиту. Письмовий іспит призначено на 01.07.2025 року о 10 год 00 хв за адресою: вул.Львівська, 23, м.Київ. Позивач прибув вчасно, для виконання письмового іспиту йому встановлено 4 години, відводів та самовідводів не надійшло. Позивач обрав екзаменаційний білет №14.
Оцінювання письмових завдань, виконаних позивачем, здійснювалося членами кваліфікаційної палати Зінченком Олександром Васильовичем, Діденком Олегом Васильовичем та головою комісії Поліщуком Володимиром Анатолійовичем.
За результатами оцінювання письмового завдання №1 позивач отримав середній бал 0, завдання №2 – середній бал 0, завдання №3 – середній бал 20, завдання №4 – середній бал 20. Середній бал за результатами складення письмового іспиту склав 40 балів.
Рішенням КДКА Київської області від 01.07.2025 року затверджено результати кваліфікаційного іспиту, позивача визнано таким, що не склав письмовий іспит, відмовлено в допуску до складення усної частини іспиту та у видачі свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту. Копію рішення з супровідним листом від 07.07.2025 року № 1267 направлено позивачеві та отримано ним 11.07.2025 року.
11.08.2025 позивач звернувся до ВКДКА зі скаргою (вх.№29681) на рішення КДКА Київської області від 01.07.2025 року, в якій просив скасувати це рішення та зобов`язати провести повторний кваліфікаційний іспит.
Листом від 18.08.2025 року №4994 ВКДКА витребувала у КДКА Київської області матеріали кваліфікаційної справи, які надійшли 03.09.2025 року (вх.№30144).
Листом від 04.09.2025 року №5224 проведення перевірки відомостей та фактів, викладених у скарзі, доручено члену комісії.
Листом від 30.09.2025 року №5746 позивача повідомлено про призначення розгляду скарги на 17.10.2025 року. Своїм правом на участь у засіданні позивач не скористався.
Рішенням ВКДКА від 17.10.2025 року №X-029/2025 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення КДКА Київської області від 01.07.2025 – без змін. При цьому ВКДКА визнала підставними доводи скаржника щодо оцінювання першого письмового завдання та переоцінила його з критерію «незадовільний рівень» (0 балів) на «задовільний рівень» (20 балів), що в сукупності з оцінками за інші завдання склало 60 балів – менше встановленого мінімуму у 80 балів. Решту доводів скаржника, у тому числі щодо дій голови КДКА, ВКДКА відхилила (пункти 142– 147, 150– 151 рішення). Копію рішення ВКДКА направлено позивачеві супровідним листом від 07.11.2025 року № 6496 та надіслано на його електронну адресу 11.11.2025 року. Позовну заяву подано через підсистему «Електронний суд» 11.12.2025 року.
Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваних рішень суб`єктів владних повноважень критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Згідно з ч.3 ст.131-2 Конституції України, засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон №5076-VI).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №5076-VI, адвокатура України – недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.50 Закону №5076-VI, кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів. За приписами ч.5 ст.50 цього Закону, до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури належать, зокрема, організація та проведення кваліфікаційних іспитів і прийняття рішень щодо видачі свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту.
Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону №5076-VI, кваліфікаційний іспит є атестуванням особи, яка виявила бажання стати адвокатом. Кваліфікаційний іспит полягає у виявленні теоретичних знань у галузі права, історії адвокатури, адвокатської етики особи, яка виявила бажання стати адвокатом, а також у виявленні рівня її практичних навичок та умінь у застосуванні закону. Організація та проведення кваліфікаційного іспиту здійснюється кваліфікаційною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Порядок складення кваліфікаційних іспитів, методика оцінювання та програма кваліфікаційних іспитів затверджуються Радою адвокатів України.
Згідно з ч.5 ст.9 Закону №5076-VI, особа, яка не склала кваліфікаційний іспит, може протягом тридцяти днів з дня отримання рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури оскаржити його до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду, які можуть залишити оскаржуване рішення без змін, або зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури провести повторний кваліфікаційний іспит у найближчий час проведення таких іспитів.
Відповідно до ч.1 ст.52 Закону №5076-VI, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є колегіальним органом, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури. За приписами ч.5 цієї статті, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право залишити скаргу без задоволення, а рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без змін; змінити рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури; скасувати рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ухвалити нове рішення; направити справу для нового розгляду до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та зобов`язати її вчинити певні дії. Згідно з ч.7 ст.52 Закону №5076-VI, рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено до суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття.
Порядок допуску до складення кваліфікаційного іспиту, порядок складення кваліфікаційного іспиту та методика оцінювання результатів складення кваліфікаційного іспиту для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні затверджені рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2013 №270 (далі – Порядок №270).
Відповідно до п.9 розділу 4 Порядку №270, кваліфікаційний іспит складається з двох частин: письмового іспиту та усного іспиту, які складаються окремо. Письмовий іспит складається першим (п.13.1 розділу 4 Порядку №270). Згідно з п.13.3 розділу 4 Порядку №270, особа, яка складає кваліфікаційний іспит, має підготувати вказані в обраному нею екзаменаційному білеті три завдання із різних галузей права та письмовий висновок щодо правової позиції та тактики захисту або надання іншої правової допомоги по фабулі справи. Завдання з галузей права мають бути виконані у формі процесуальних документів (п.13.4 розділу 4 Порядку №270), які мають відповідати вимогам чинного законодавства та містити правове обґрунтування (п.13.5, 13.6 розділу 4 Порядку №270).
Згідно з п.13.9 розділу 4 Порядку №270, оцінка кожного з чотирьох письмових завдань здійснюється двома членами кваліфікаційної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та головою комісії, якщо останній бере участь у її засіданні, за шкалою від 0 до 30 балів. Згідно з п.13.12 розділу 4 Порядку №270, особа, яка за результатами складення письмового іспиту отримала 80 балів і більше (максимум 120 балів), вважається такою, що успішно склала письмовий іспит. Відповідно до п.14.1 розділу 4 Порядку №270, до складення усного іспиту допускаються особи, які успішно склали письмовий іспит. За приписами п.15 розділу 4 Порядку №270, оцінювання завдань письмового іспиту здійснюється за критеріями, викладеними у відповідній таблиці, за 30-бальною шкалою.
Відповідно до п.4 розділу 5 Порядку №270, рішення про відмову у допуску до складення кваліфікаційного іспиту та про відмову у видачі свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту повинно бути вмотивованим та обґрунтованим.
Ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі, є те, чи відповідають оскаржувані рішення критеріям правомірності, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, з урахуванням меж судового контролю за рішеннями органів адвокатського самоврядування у процедурі кваліфікаційного відбору.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що визначення рівня фахової підготовленості особи, яка виявила намір здійснювати адвокатську діяльність, та оцінювання виконаних нею завдань кваліфікаційного іспиту віднесено законом до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури як уповноваженого органу адвокатського самоврядування. Реалізація цих повноважень за своєю правовою природою є дискреційною, тобто передбачає здійснення оцінки повноти й правильності виконаних завдань на власний розсуд комісії в межах, визначених Законом №5076-VI та Порядком №270.
Верховний Суд у постанові від 02.07.2020 у справі №813/2876/18 дійшов висновку, що повноваження кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в частині підтвердження здатності особи займатися адвокатською діяльністю є дискреційними та належать до її виключної компетенції як уповноваженого законом органу. У цій постанові Верховний Суд відхилив доводи позивача про те, що відповідач дійшов неправильного висновку при оцінюванні письмової частини кваліфікаційного іспиту і що оцінка є необґрунтовано заниженою, оскільки такі доводи зводяться до суб`єктивної оцінки позивачем відповідей на питання письмової частини кваліфікаційного іспиту, тоді як оцінювання таких відповідей належить до виключної компетенції відповідача.
Завданням адміністративного судочинства є контроль легальності рішень суб`єктів владних повноважень; перевірка доцільності таких рішень переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 у справі №420/5597/19, відповідно до якого суд може надати правову оцінку рішенню кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачем оцінку. Адвокатура в Україні є недержавним самоврядним інститутом, який самостійно вирішує питання своєї організації та діяльності, а вирішення питань кваліфікаційного відбору осіб віднесено до виключної компетенції адвокатського самоврядування, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №810/1972/17, від 10.06.2021 у справі №826/15590/15 та від 10.11.2022 у справі №826/14291/17. Викладений у наведених постановах підхід щодо неприпустимості втручання суду в оцінку, надану органом адвокатського самоврядування у межах його виключної компетенції, застосовується судом за аналогією і до оцінювання виконаних завдань кваліфікаційного іспиту, оскільки в обох випадках ідеться про реалізацію дискреційного повноваження кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.
З огляду на наведене, суд не наділений повноваженнями підміняти кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури в оцінюванні виконаних позивачем письмових завдань, самостійно визначати кількість балів за кожне завдання чи перевіряти правильність застосованих критеріїв оцінювання по суті. Перевірка судом обмежується з`ясуванням того, чи прийняті оскаржувані рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, з дотриманням установленої процедури та з належним мотивуванням.
Із установлених у справі обставин слідує, що оцінювання письмових завдань позивача здійснене двома членами кваліфікаційної палати та головою комісії за шкалою від 0 до 30 балів, як це передбачено п.13.9 розділу 4 Порядку №270, із застосуванням критеріїв оцінювання, визначених п.15 розділу 4 Порядку №270. За результатами первісного оцінювання КДКА Київської області позивач отримав 0 балів за завдання №1, 0 балів за завдання №2, НОМЕР_1 балів за завдання №3 та 20 балів за завдання №4, що в сукупності склало 40 балів. За наслідками перегляду рішення КДКА Київської області ВКДКА переоцінила перше завдання на користь позивача (20 балів), унаслідок чого підсумкова оцінка письмового іспиту склала 60 балів.
Доводи позивача про неправильність такого оцінювання, заниження кількості балів та невідповідність його робіт критеріям «незадовільного» чи «задовільного» рівня за своїм змістом є незгодою з результатами оцінювання, тобто стосуються доцільності, а не легальності рішення, та зводяться до суб`єктивної оцінки позивачем власних відповідей. Перевірка цих доводів по суті виходить за межі повноважень суду, оскільки оцінювання відповідей належить до виключної компетенції кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.
Аргументи позивача про те, що окремі зауваження комісії (відсутність відомостей про електронний кабінет, про вжиття заходів досудового врегулювання спору та забезпечення доказів або позову, попереднього розрахунку судових витрат, відомостей про оригінали доказів) стосуються необов`язкових елементів позовної заяви, а також доводи щодо процесуального статусу нотаріуса та визначення відповідача за завданням №2, спрямовані на спростування мотивів оцінювання конкретних робіт. Оцінка повноти і правильності виконання процесуальних документів за фабулами екзаменаційних завдань становить зміст дискреційного повноваження комісії з оцінювання, у здійснення якого суд не втручається. Установлення того, чи були відповідні елементи обов`язковими та якою мірою їх відсутність впливає на оцінку завдання, є предметом фахового оцінювання комісії, а не предметом судової переоцінки.
Перевіряючи оскаржувані рішення на предмет дотримання вимоги вмотивованості, передбаченої п.4 розділу 5 Порядку №270, суд керується таким.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав їх прийняття, а також переконливих і зрозумілих мотивів. Обґрунтованість є однією з обов`язкових ознак рішення суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом відповідно до ч.2 ст.2 КАС України.
Зі змісту рішення ВКДКА від 17.10.2025 №X-029/2025 вбачається, що комісія перевірила доводи скарги, навела мотиви, з яких визнала підставними доводи скаржника щодо оцінювання першого письмового завдання та переоцінила його за критерієм «задовільний рівень» у 20 балів, а також виклала підстави відхилення решти доводів скаржника. Унаслідок переоцінки сукупна оцінка письмового іспиту склала 60 балів. Оскільки за приписами п.13.12 розділу 4 Порядку №270 успішно складеним письмовий іспит вважається за умови отримання 80 балів і більше, а до складення усного іспиту згідно з п.14.1 розділу 4 Порядку №270 допускаються лише особи, які успішно склали письмовий іспит, висновок комісії про те, що позивач не склав письмовий іспит, відповідає установленим обставинам та наведеному правовому регулюванню.
Доводи позивача про відсутність у рішеннях індивідуального аналізу робіт і конкретних мотивів виставлення кожної з оцінок не знаходять підтвердження в матеріалах справи в тій частині, в якій рішення містять опис недоліків виконаних завдань та посилання на критерії оцінювання, передбачені Порядком №270. Та обставина, що ВКДКА за результатами перегляду самостійно змінила оцінку першого завдання на користь позивача, свідчить про здійснення нею перегляду по суті в межах повноважень, наданих ч.5 ст.52 Закону №5076-VI, а не про невмотивованість рішення.
Щодо тверджень позивача про неправомірні дії та упередженість голови КДКА Київської області, провокативні питання, інцидент під час складення іспиту, синхронність виставлених балів, короткий час перевірки робіт, наявність слідів застосування коректора у відомості з оцінювання та порушення строку надсилання рішення комісії регіону, суд зазначає таке.
Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування лише у випадку, коли воно безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення тієї обставини, чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. Скасування рішення з одних лише формальних мотивів не забезпечує дотримання балансу принципу правової визначеності та справедливості. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.
Наведені позивачем обставини, навіть у разі їх підтвердження, не свідчать про те, що результат оцінювання письмового іспиту був би іншим за їх відсутності, оскільки висновок про нескладення письмового іспиту ґрунтується на сукупній кількості балів, яка є меншою за встановлений Порядком №270 мінімум у 80 балів, та підтверджений ВКДКА за результатами перегляду оцінювання, у тому числі з переоцінкою на користь позивача. За таких обставин зазначені позивачем порушення не є обґрунтованими та не можуть бути самостійною підставою для скасування правильного по суті рішення.
Посилання позивача на те, що ВКДКА безпідставно відмовилася надати оцінку діям голови комісії регіону, суд відхиляє, оскільки питання дисциплінарної відповідальності за діями (бездіяльністю) посадових осіб органів адвокатського самоврядування вирішується в порядку, передбаченому Законом №5076-VI, та не входить до предмета цього спору, який стосується правомірності рішень за результатами кваліфікаційного іспиту.
Аргументи позивача про порушення ВКДКА строків витребування матеріалів та розгляду скарги спростовуються змістом пунктів 3.39, 3.40 Регламенту ВКДКА (у редакції, чинній на час розгляду скарги), якими передбачено десятиденний строк витребування матеріалів та відсутність обов`язку прийняти рішення саме у тридцятиденний строк з дня отримання матеріалів. Скаргу розглянуто на найближчому засіданні 17.10.2025 року.
Твердження позивача щодо недостатньої деталізації мотивів оцінювання завдань №2-4 фактично спрямовані на переоцінку результатів іспиту, що, як зазначено вище, виходить за межі судового контролю.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ВКДКА повторно розглянути скаргу та визначити іншу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури для продовження складення позивачем усної частини кваліфікаційного іспиту, суд зазначає таке.
За приписами ч.5 ст.9 Закону №5076-VI, за результатами оскарження рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури суд може залишити оскаржуване рішення без змін або зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури провести повторний кваліфікаційний іспит у найближчий час проведення таких іспитів. Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання визначити конкретну іншу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури та допустити його саме до усної частини іспиту не передбачений Законом №5076-VI і Порядком №270. Крім того, згідно з п.14.1 розділу 4 Порядку №270 до складення усного іспиту допускаються лише особи, які успішно склали письмовий іспит, чого у спірних правовідносинах не встановлено.
За таких обставин вказана вимога задоволенню не підлягає.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням установленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, та з огляду на встановлені обставини справи й наведені норми законодавства, суд приходить висновку, що оскаржувані рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, з дотриманням установленої процедури, є вмотивованими, а тому відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України. 
Натомість докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. 
А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до КДКА Київської області, ВКДКА про визнання протиправними та скасування рішень від 01.07.2025 року та від 17.10.2025 року №Х-029/2025, зобов`язання повторно розглянути скаргу та визначити іншу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури – слід відмовити.
Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.