Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1994/25 
номер провадження 2/695/367/26

28 квітня 2026 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого – судді Ушакової К.М.,
за участю: секретаря судового засідання – Демченко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ГЕЛЬМЯЗІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення права на неї,

в с т а н о в и в:
ГЕЛЬМЯЗІВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення права на неї. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.05.2021 відповідач набув право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлового приміщення, магазин (А-1), загальною площею 308,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 7121581301:01:002:0520. Згідно з витягом з ДЗК про земельну ділянку №НВ-7100338232025 від 19.03.2025 державна реєстрація вказаної земельної ділянки була здійснена Міськрайонним управлінням у Золотоніському районі та м.Золотоноші Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 18.01.2021. У результаті реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, ОСОБА_1 став власником об`єкту нерухомості, розміщеного на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 7121581301:01:002:0520, але до цього часу своє право користування вказаною земельною ділянкою належним чином не оформив, зокрема договір оренди вказаної земельної ділянки із ГЕЛЬМЯЗІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ не уклав. Таким чином, ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 7121581301:01:002:0520, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти в розмірі 52783,74 грн., які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки ГЕЛЬМЯЗІВСЬКІЙ СІЛЬСЬКІЙ РАДІ. 
Враховуючи викладене вище, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 52783,74 грн. за безпідставне користування земельною ділянкою та судові витрати.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2025 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та визначено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача ГЕЛЬМЯЗІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ адвокат Сизько Д.Б. у судове засідання не з`явився.Подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгялду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
У зв`язку з тим, що відповідач не з`явився в судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2021, серія та номер: 732, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком С.В., набув право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлового приміщення, магазин (А-1), загальною площею 308,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 7121581301:01:002:0520. 
Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7100338232025 від 19.03.2025 державна реєстрація вказаної земельної ділянки була здійснена Міськрайонним управлінням у Золотоніському районі та м.Золотоноші Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 18.01.2021.
Земельна ділянка кадастровий номер 7121581301:01:002:0520 належить на праві власності ГЕЛЬМЯЗІВСЬКІЙ СІЛЬСЬКІЙ РАДІ.
В результаті реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, ОСОБА_1 став власником об`єкту нерухомості, розміщеного на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 7121581301:01:002:0520, але до цього часу своє право користування вказаною земельною ділянкою належним чином не оформив, зокрема договір оренди вказаної земельної ділянки із ГЕЛЬМЯЗІВСЬКОЮ СІЛЬСЬКОЮ РАДОЮ не уклав. 
Згідно здійсненого позивачем розрахунку, розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за період за користування земельною ділянкою починаючи 01.04.2022 по 31.03.2025  становить 52783,74 грн. Розрахунок здійснений виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становила: у 2022 році 127655,08 грн.; у 2023 році 146803,34 грн.; у 2024 році 154290,31 грн. та ставки плати за землю у розмірі 12%, яка встановлена на території ГЕЛЬМЯЗІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ.
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються, зокрема, положеннями Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Господарського кодексу, Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України.
Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
За приписами ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).
Частинами 1, 2 ст. 123 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).
За змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач є власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки кадастровий номер 7110400000:06:002:0030 не надано, відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а тому формою здійснення плати за землю для нього як особи, яка користується земельною ділянкою, є орендна плата (Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №922/3208/19).
З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під належним їй нерухомим майном, проте відповідач вказані дії не вчинив, фактично користуючись цією ділянкою, плату за користування якою у встановленому законодавчими актами розмірі не вносив у період з 01.04.2022 по 31.03.2025.
Предмет позову у даній справі становить вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку без оформлення документів, які би посвідчували право користування нею.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави (ч. 1 ст. 1214 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Зі змісту ст. 1212 ЦК України слідує, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є факт набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов`язково має бути наявною відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
Отже, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання власником земельної ділянки доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15, №922/5468/14.
Згідно з частинами 1-4, 9 статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду, зокрема, викладеної у постановах від 11.02.2019 у справі №922/391/18, від 11.06.2019 у справі №922/551/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку, необхідно з`ясувати, зокрема, чи є земельна ділянка об`єктом цивільних прав, а також установити обґрунтованість порядку та підстав нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою.
При цьому, згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (пункт 71).
Таким чином витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативно-грошову оцінку, що є основою для розрахунку орендної плати.
З матеріалів справи вбачається, спірна земельна ділянка є сформованою, має кадастровий номер, чітко визначені межі та площу.
В матеріалах справи наявна інформації із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відомості з якого є обов`язковими при визначенні орендної плати, згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 23.01.2025 становить 172735,54 грн. 
В даних правовідносинах мова йде про стягнення з відповідача безпідставно збережених ним сум орендної плати, яку вони мали б сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою, тому площа цієї фактично використовуваної земельної ділянки має визначальне значення для розрахунку таких сум.
Відтак, має значення площа, яку фактично використовувала відповідач і підтвердження її належними доказами.
Також, на необхідність підтвердження розміру земельної ділянки, якою фактично користувалася особа, до якої подано позов органом місцевого самоврядування про стягнення неодержаних доходів у розмірі орендної плати, зокрема, актом обстеження (визначення меж, площі та конфігурації) земельної ділянки звернула увагу Велика Палата у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, а також Верховний Суд у постанові від 20.12.2019 у справі №917/266/19.
На необхідності достеменного встановлення розміру земельної ділянки, яка використовується відповідачем (чи користується відповідач земельною ділянкою лише у межах належних йому об`єктів нерухомого майна або більшою площею, а отже, чи не ґрунтується на припущеннях площа, яку покладено в основу обрахунку заявленої до стягнення суми), наголосив також Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 року у справі №924/196/19.
Водночас, у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №924/730/20 зазначено, що основні критерії, які ідентифікують земельну ділянку, - площа, цільове призначення, категорія земель і кадастровий номер. Оскільки відповідачем не було сформовано земельну ділянку іншої площі та конфігурації, тому вони відповідно до положень статті 120 ЗК України користуються земельною ділянкою саме тієї площі, яка була сформована та використовувалася попереднім власником об`єкта нерухомого майна.
Як свідчать матеріали справи позивачем, згідно розрахунку розміру орендної плати, здійснено нарахування на площу земельної ділянки у розмірі 0,1000 га.
З огляду на зазначене, суд вважає доведеною та такою, що підтверджується належними доказами обставину користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,1000 га, а також визнає обґрунтованим розрахунок розміру безпідставно збережених коштів, позивачем за період з 01.04.2022 по 31.03.2025, виходячи з нормативно-грошової оцінки ділянки.
Суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача безпідставно збережені кошти в сумі 52783,74 грн. 
У зв`язку з повним задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід також стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн., який був сплачений при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 282, 354, 355 ЦПК України, суд 

в и р і ш и в:
позов ГЕЛЬМЯЗІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ (місцезнаходження: вул. Центральна 1, с. Гельмязів, Золотоніський р-н, Черкаська обл.; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26358880) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення права на неї задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ГЕЛЬМЯЗІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ безпідставно збережені кошти за фактичне користування земельною ділянкою у розмірі 52783,74 грн..
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ГЕЛЬМЯЗІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ судовий збір у розмірі 3028,00 грн.. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення буде складено 04.05.2026.

Суддя: К.М. Ушакова