154/1364/26 
3/154/545/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Володимир

Суддя Володимирського міського суду Волинської області Лященко О.В., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Галащука С.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від начальника відділу адміністративної практики УПП у Волинській області Василя Мельничука про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, не працюючого, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1№620079 від 20 березня 2026 року, складеного інспектором 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Волинській області Романчуком О.А. вбачається, що о 21 год 16 хв в м.Володимир, по вул. Зимнівській,1 водій ОСОБА_1 керував т/з Toyota Camry р.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку як на місці зупинки, так і в медичному закладі у лікаря-нарколога водій відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав, суду пояснив що він не керував транспортним засобом у вказаний час, що стверджується відеозаписом події з нагрудної боді-камери працівників поліції. Належним йому автомобілем Toyota Camry р.н.з. НОМЕР_1 керував його товариш Восканян Тигран, і саме під його керуванням працівники поліції зупинили автомобіль та притягнули його до відповідальності, оскільки ОСОБА_2 не мав посвідчення водія. Сам він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння в якості пасажира на задньому сидінні за водієм, і в ході складання протоколу про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, почувши що автомобіль залишається на місці зупинки, вирішив перевірити скільки палива лишилось і вставив ключ в замок запалювання. Їхати чи керувати ним він не мав наміру. За це відносно нього теж склали протокол про адміністративне правопорушення, якого він не вчиняв. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , допитавши свідка ОСОБА_4 , перевіривши зібрані у справі докази, приходжу до висновку що провадження у справі слід закрити з наступних підстав. 
Згідно з вимогами ст.ст.252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається з показань свідка ОСОБА_4 , вони є тотожними за своїм доказовим значенням з поясненнями ОСОБА_1 та повністю узгоджуються з відеозаписом події з нагрудної боді-камери працівника патрульної поліції. 
Так, вказаний свідок пояснив, що 20 березня 2026 року він, не маючи права керувати автомобілем, сів за кермо Toyota Camry р.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , оскільки останній був в гостях і вживав алкоголь та сильно сп`янів. ОСОБА_5 сидів на задньому сидінні позаду нього, коли на вул. Зимнівській,1 автомобіль зупинили працівники поліції та притягнули його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки він не має посвідчення водія. Під час складання протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності, почувши що автомобіль залишається на місці зупинки, ОСОБА_6 вийшов з автомобіля та сказавши що хоче перевірити скільки палива лишилось, вставив ключ в замок запалювання. Їхати чи керувати ним він не мав наміру. Однак за це відносно нього теж склали протокол про адміністративне правопорушення.
В якості доказів вчинення правопорушення в матеріалах справи наявний рапорт т.в.о. командира взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Волинській області Ореста Романчука, з якого вбачається що 20.03.2026 року під час несення служби у складі екіпажу Цунамі 103 спільно з ОСОБА_7 у м.Володимир по вул.. Зимнівській, 1 було зупинено т/з Toyota Camry р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Суд критично розцінює відомості, викладені у даному рапорті, оскільки дані відомості спростовані відеозаписом події, який повністю узгоджується з поясненнями ОСОБА_1 та показаннями свідка ОСОБА_4 .
Окремо суд звертає увагу на надану стороною захисту постанову серії 1НА №687947 від 20.03.2026 року, винесену за порушення ч.2 ст.126 КУпАП інспектором 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Волинській області Ремінським С.В. відносно водія ОСОБА_4 за фактом керування останнім автомобілем Toyota Camry р.н.з. НОМЕР_1 20 березня 2026 року о 20 год 48 хв в м.Володимир по вул. Зимнівській, 1, який не отримував посвідчення водія категорії В, чим порушив п.2.1а ПДР.
Як доказ вчинення правопорушення ОСОБА_1 суду надано також оптичний диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому міститься відео файл з назвою «export-4xvxn».
При дослідженні вказаного відеозапису встановлено наступне. 
Початок відеозапису датовано 20.03.2026 року о 20 год 48 хв. Відеозаписом зафіксовано рух та зупинку працівниками патрульної поліції автомобіля Toyota Camry р.н.з. НОМЕР_1 , за кермом котрого перебувала особа, візуально схожа на допитаного в суді свідка ОСОБА_4 , у якого були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння зі слів поліцейського (20:49:00), відносно котрого після з`ясування всіх обставин справи поліцією було винесено постанову за порушення ч.2 ст.126 КУпАП, копія котрої надана стороною захисту та міститься в матеріалах справи. Також відеозаписом зафіксовано (20:49:30) факт перебування на задньому зі сторони водія сидінні пасажира, візуально схожого на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (порушення мови, порушення координації рухів). На 21:16 відображено момент, коли пасажир ОСОБА_1 бере ключі від автомобіля у ОСОБА_4 та заводить двигун і ці його дії були відразу ним самим припинені на зауваження як самого Восканяна, так і працівників поліції.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.
Сам по собі факт запуску двигуна без переміщення автомобіля на місцевості, з урахуванням пояснень ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_4 та досліджених доказів, не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. 
За таких обставин справи приходжу до висновку про відсутність будь-яких доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт керування автомобілем ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом. 
Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21- 519а14.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як. наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності інших доказів, не є належним і допустимим доказом в розумінні ч. 1 ст.251 КУпАП.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Отже, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.247, ст.284 КУпАП, на підставі ч.1 ст.130 КУпАП,- 
ПОСТАНОВИВ: 
Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Олександр ЛЯЩЕНКО