Справа № 462/2118/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючої судді Іванюк І.Д., розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в інтересах якого діє адвокат Кудіна Анастасія В`ячеславівна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

Позивач ТзОВ «ФК «ЄАПБ» в інтересах якого діє адвокат Кудіна А.В. 12.03.2026 року звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №014-RO-82-291431130 від 05.09.2024 року в розмірі 34923,28 грн, з яких: 29304,53 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5618,75 грн – сума заборгованості за відсотками та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.09.2024 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014-RO-82-291431130 та надано відповідачу кредитні кошти в розмірі 30000 грн із сплатою 41,9 % річних. ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, однак свого обов`язку щодо їх повернення не виконала. 17.07.2025 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-78 F, відповідно до якого між АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні між АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до вказаного реєстру прав вимог до договору відступлення права вимоги №114/2-78 F ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 34923,28 грн, з яких: 29304,53 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5618,75 грн – сума заборгованості за відсотками. Таким чином, відповідач  ОСОБА_1  має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №С-207-006282-18-980 від 05.09.2024 року в розмірі 34923,28 грн. На підставі викладеного, просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.04.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена, відзив на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк не подала, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не скеровано.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. 
У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 05.09.2024 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено кредитний договір №014-RO-82-291431130, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 30000 грн, строком на 72 місяці, тобто до 05.09.2030 року, процентна ставка становить 41,90 % річних (а.с.13-17).
За розрахунками фінансової компанії відповідач має заборгованість у розмірі 34923,28 грн, з яких: 29304,53 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 5618,75 грн – сума заборгованості за відсотками /а.с.25/.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно із ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Також судом встановлено, що 17.07.2025 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-78 F, а також 04.03.2026 року було укладено додаткову угоду №7 до договору факторингу №114/2-78 F від 17.07.2025 року, у відповідності до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до відповідача за кредитним договором №014-RO-82-291431130 від 05.09.2024 року в розмірі 34923,28 грн /а.с.26-32/.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що у кредитному договорі №014-RO-82-291431130 від 05.09.2024 року сторони узгодили розмір кредитного ліміту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою підпису /а.с.17 зворот/. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого зобов`язання, здійснила 07.03.2025 року останній платіж для погашення кредитної заборгованості у розмірі 2175,79 грн, у зв`язку із чим у неї виникла сума заборгованості за договором №С-207-006282-18-980 від 05.09.2024 року в розмірі 34923,28грн.
Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості, оскільки будь-яких доказів чи власних розрахунків на спростування таких відповідачем не надано (а.с.25). Дана позиція суду відповідає позиції, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі 753/16745/15-ц, провадження № 61-40036св18.
Із врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що до стягнення із відповідача ОСОБА_1  на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає заборгованість у розмірі 34923,28  грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позову до суду в розмірі 2662,40 грн (платіжна інструкція №154260 від 20.02.2026 року – а. с.85).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 19, 81, 89,141, 263-265 Цивільного процесуального України, суд -
у х в а л и в :

Позов задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 34923 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять три) грн 28 коп. та 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, IBAN № НОМЕР_1 у АТ «ТАСкомбанк», юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2.

Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя    Іванюк І.Д.