Справа № 561/440/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року           с-ще Зарічне
Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:
судді –     Світличного Р.В.,
за участю секретаря –    Савич Ж. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Зарічне цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
16 квітня 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» через свого представника Сахарову О.І. засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 21154,82 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн
На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного кредитного договору № 547157920 від 28 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відповідачка отримала кредит в сумі 7600,00 грн, яку в подальшому 06 серпня 2019 року збільшила до 8300,00 грн та отримала на 30 днів зі сплатою відсотків за користування упродовж указаного періоду у розмірі 0,66 % за кожен день користування. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість, яку ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з додатковими угодами до нього відступило для ТОВ «Таліон Плюс», яке у свою чергу 05 серпня 2020 року відступило для ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», яке 11 липня 2025 року відступило позивачу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, за станом на день звернення до суду ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 21154,82 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву. Копію цієї ухвали відповідачка ОСОБА_1 отримала 23 квітня 2026 року в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відмітка у поштовому повідомленні про відсутність адресата за вказаною адресою. Цією ухвалою відповідачу встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, якого на час розгляду справи до суду не подано.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги необхідно задовольнити частково, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 28 липня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №547157920, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 7600,00 грн, яку в подальшому 06 серпня 2019 року збільшила до 8300,00 грн та отримала на 30 днів зі сплатою відсотків за користування упродовж указаного періоду у розмірі 0,66 % за кожен день користування кредитом.
Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5Q7Q5FE7. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Підписавши 28 липня 2019 року договір, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, у строки передбачені договором (п. 2.2.2.1. Договору).
Надходження кредитних коштів на належну відповідачу банківську платіжну картку № НОМЕР_1 у вищевказаному розмірі підтверджується матеріалами справи. 
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Передача права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача стверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Зокрема, на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року із додатковими угодами у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає за плату належні йому права грошової вимоги для ТОВ «Таліон плюс», визначені у відповідних реєстрах права вимоги. Наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання ними відповідного реєстру прав вимоги (п. 4.1. Договору факторингу).
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 51 від 05 серпня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило для ТОВ «Таліон плюс» право грошової вимоги до відповідача в сумі 22591,60 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача.
На підставі договору факторингу №11/07/25-Е від 11 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та реєстру боржників від 14 липня 2025 року до договору факторингу № 11/07/25-Е позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 21154,82 грн.
З дослідженого в ході судового розгляду договору № 547157920 від 28 липня 2019 року вбачається, що кредит надається строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування упродовж указаного періоду у розмірі 0,66 % за кожен день користування кредитом (п. 2.4 Договору). Відповідно останнім днем строку договору (строку позики) було 27 серпня 2019 року.
З графіка розрахунків видно, що сторони погодили загальну вартість кредиту в сумі 8300,00 грн, яких 1601,82 грн проценти, 8300,00 тіло кредиту, термін платежу 27 серпня 2019 року, до сплати разом 9901,82 грн. 
Згідно з розрахунком заборгованості видно, що до сплати відповідачу нараховано заборгованість у розмірі 27823,90 грн, яка складається з 8300,00 грн – заборгованості по тілу кредиту; 12854,82 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 6669,08 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Відповідно до правової позиці Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання.
Враховуючи викладене, розмір заборгованості ОСОБА_1 по процентам становить 1601,82 грн, згідно умов договору, а тому в частині стягнення процентів а розмірі 11253,00 грн слід відмовити.
Про стягнення штрафних санкцій позивач не заявляє.
В загальному розмірі до стягнення з ОСОБА_1 підлягає 9901,82 грн. 
Доказів погашення указаної заборгованості ні позивачу ні попередньому кредитору відповідачем не надано, а тому позов слід задовольнити лише у цій частині.
Пред`являючи позов, позивач поніс 2662,40 грн витрат по сплаті судового збору.
Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов майнового характеру задоволений на 46,81 % відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 1246,27 грн судового збору (2662,40х46,81% = 1246,27). 
Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує правила ч. 4 ст. 137 ЦПК України, згідно яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18, від 31 серпня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц, додатковій постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року в справі №734/2313/17.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Такі послуги адвоката, як складання позовної заяви (5000,00 грн) вивчення матеріалів справи (1000,00 грн), підготовка адвокатського запиту та подача клопотання (100,00 грн), що в сумі складає 7000,00 грн є очевидно завищеними та підлягають зменшенню, адже виконані адвокатом роботи не потребували багато часу та були не складними.
Виходячи з критеріїв обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також принципу розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинен становити 1000,00 грн.
На підставі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054, 1079 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263 – 265, 273 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором № 547157920 від 28 липня 2019 року у розмірі 9901,82 грн (Дев`ять тисяч дев`ятсот одну гривню вісімдесят дві копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 1246,27 грн (Одна тисяча двісті сорок шість гривень двадцять сім копійок) понесених ним і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 1000,00 грн (Одна тисяча гривень) витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Учасники справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19 офіс 2005, ЄДРПОУ: 42986956;
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя:         Р.В. Світличний