ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/26226/23 пров. № А/857/31892/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Гудима Н.С. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області), ГУ ПФУ в Житомирській області, в якому просив визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Житомирській області у призначенні йому пенсії, зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати до його страхового стажу періоди роботи на території російської федерації та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п."з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788), з 05.09.2023.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Житомирській області №172850023528 від 23.10.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати до загального страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014 та зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області призначити з 05.09.2023 ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах, як водію міського пасажирського транспорту (тролейбуса), відповідно до п."з" ст.13 Закону №1788 (з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачу обґрунтовано відмовлено в призначенні пенсії з підстав зазначених у рішенні №172850023528, а тому дії пенсійного органу вважає правомірними.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивач 16.10.2023 позивач у віці 55 років звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "з" ст.13 Закону №1788.
За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи розглядалися ГУ ПФУ в Житомирській області.
Рішенням №172850023528 від 23.10.2023 ГУ ПФУ в Житомирській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи. У вказаному рішенні зазначено, що вік заявника становить 55 років, страховий стаж роботи становить 13 років 05 місяців 27 днів, пільговий стаж – 09 років 04 місяці 15 днів.
За доданими документами до страхового стажу не враховані періоди роботи в російській федерації з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1989, оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058. При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.
Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в Житомирській області протиправно не зараховано до загального та пільгового стажу позивача спірні періоди роботи. Суд дійшов висновку, що позивачем було дотримано усіх умов, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.«з» ст.13 Закону №1788. Натомість, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що визначені чинним законодавством. При цьому, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган ПФУ, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Житомирській області.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом №1788 та Законом №1058.
Закон №1058 розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно ч.1 ст.8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).
При цьому, згідно ч.4 ст.24 Закону №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
03.10.2017 Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 (далі Закон №2148-VIII), яким Закон №1058 доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».
Так, згідно ч.1 ст.114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.114 Закону №1058, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Наведені норми Закону почали застосовуватись з 01.10.2017.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом «з» статті 13 Закону №1788 (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
02.03.2015 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII (далі - Закон №213-VIII, набрав чинності 01.04.2015), яким пункт «з» статті 13 Закону №1788 викладено в такій редакції : на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах почали регламентуватись одночасно двома Законами, а саме : п.«з» ст.13 Закону №1788 в редакції Закону №213-VIII та п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058 у редакції Закону №2148-VIII.
Правила вказаних законів є ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII».
Пунктом 1 резолютивної частини рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Згідно пункту 2 резолютивної частини рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788 в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме : «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: п.з) водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 рокі».
Отже, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788 в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Такий спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону №213-VIII визначив Конституційний Суд у Рішенні №1-р/2020.
Відповідно до ст.1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Таким чином, з дати набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України (23.01.2020) в Україні існують два вищеприведені Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах.
При цьому, положення зазначених Законів містять різні правила призначення пенсії за віком на пільгових умовах щодо параметру вікового цензу для жінок, розбіжність у величині показника вікового цензу для призначення пенсії, який складає 50 років за пунктом «з» статті 13 Закону №1788 у редакції Закону №213-VIII, та 55 років за пунктом 8 частини другої статті 114 Закону №1058 у редакції Закону №2148-VIII.
Також, положення зазначених Законів містять різні правила призначення пенсії за віком на пільгових умовах щодо параметру страхового стажу, розбіжність у величині показника загального страхового стажу для призначення пенсії складає 5 років та становить 25 років для чоловіків та 20 років для жінок - за пунктом «з» статті 13 Закону №1788 у редакції Закону №213-VIII, та 30 років для чоловіків та 25 років для жінок - за пунктом 8 частини другої статті 114 Закону №1058 у редакції Закону №2148-VIII.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788, а не Закону №1058, оскільки положення пункту "з" частини першої статті 13 Закону №1788 визначає більш сприятливі умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 20 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років, на зазначених роботах.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.05.2022 по справі №240/21724/20 та від 02.06.2023 по справі №160/13468/20.
Спірним також є питання зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи в рф з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1989.
Статтею 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з вимогами статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 було затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених вище положень дає підстави дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.
З матеріалів справи видно. що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 20.11.1993 по 19.01.1994, з 07.02.1994 по 08.11.1994, з 23.02.1996 по 22.08.1996, з 14.09.1996 по 18.02.1997, з 19.03.1997 по 18.09.1997, з 23.09.1997 по 24.01.1998, з 14.08.1998 по 14.02.1999, з 18.02.1999 по 18.04.1999, з 22.04.1999 по 14.08.1999, з 16.09.1999 по 16.03.2000, з 13.04.2000 по 13.09.2000, з 08.12.2000 по 12.07.2001, з 13.06.2004 по 26.07.2005, з 03.09.2005 по 02.09.2006, з 22.09.2006 по 21.09.2007, з 31.03.2009 по 22.03.2010, з 17.04.2010 по 23.03.2011, з 01.07.2011 по 15.05.2012, з 15.06.2012 по 10.04.2013, з 17.05.2013 по 31.03.2014, з 29.04.2014 по 26.11.2014 працював водієм тролейбуса на регулярних міських пасажирських маршрутах в державному унітарному підприємстві міста москва «Мосгортранс» (2 тролейбусний парк).
Записи про періоди роботи позивача в російській федерації, виконані в трудовій книжці, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства, а також містять інформацію про накази щодо дати прийняття та звільнення позивача з роботи та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Також, як вірно встановлено судом, згідно вказаних записів трудової книжки вбачається місце розташування підприємств, у яких працював позивач у спірний період, зокрема, м. москва російської федерації.
Записи в трудовій книжці зроблено без помилок та виправлень, містять необхідні відомості, підписи посадових осіб, печатки підприємств, якими вони зроблені.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова пенсійного органу у зарахуванні до пільгового стажу позивача спірних періодів його роботи є безпідставною, оскільки з огляду на записи в трудовій книжці не вбачається недоліків та/або неточностей, які б потребували уточнення відповідними довідками.
23.12.2022 набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993" №2783-IX від 01.12.2022, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України №240/94-ВР від 10.11.1994 та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997, ратифікованого Законом України №140/98-ВР від 03.03.1998.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. Крім того, з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992.
Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку шляхом проставлення апостилю.
Водночас, за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету СНД стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.
Позивач набув спірний стаж до вказаної дати.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі Угода від 14.01.1993) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.
Згідно абз. 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.1993, її положення розповсюджуються також і на питання, пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто, існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.
Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15.04.1994, ратифікованої Законом України №290/95-ВР від 11.07.1995 визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Тобто, обчислення стажу роботи позивача здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у спірний період відбувалась трудова діяльність.
Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи та зарахуванню заробітної плати позивача за такий період, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення та перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди, а відтак і з денонсацією міжнародних угод.
Таким чином, є протиправною відмова ГУ ПФУ у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду його роботи на території рф.
Судом встановлено, що позивач набув необхідного пенсійного віку, має відповідний страховий та пільговий стаж роботи для призначення пенсії відповідно до п."з" ст.13 Закону №1788.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення даного позову.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення. 
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2024 року по справі №460/26226/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин