ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1342/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Аленіна О.Ю.,
Принцевської Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк»
на рішення Господарського суду Миколаївської області
від 29 грудня 2025 року (повний текст складено 20.03.2026)
у справі № 915/1342/25
за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк»
до:
1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос»; 
2. ОСОБА_1 
про солідарне стягнення заборгованості в сумі 212 784,60 грн., -

суддя суду першої інстанції: Ільєва Л.М.
місце винесення рішення: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос» та ОСОБА_1 про стягнення в солідарному порядку заборгованості в загальній сумі 212784,60 грн., у т.ч. заборгованості за основним боргом в сумі 199998,40 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 12786,20 грн.
Позовні вимоги мотивовані посиланням на умови Кредитного договору від 27.04.2022 укладеного між АТ «Ощадбанк» та ТОВ «АТД «Колос» за державною програмою «Доступні кредити 5-7-9%» на суму 1 000 000 грн. зі строком повернення до 26.10.2022. Виконання зобов`язань частково забезпечувалося державною гарантією на портфельній основі та договором поруки, укладеним з ОСОБА_1 , який відповідає солідарно з позичальником за виконання кредитних зобов`язань.
У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору Банк звернувся до держави-гаранта, і 04.07.2024 отримав компенсацію у розмірі 799 993,60 грн, що становить 80% основного боргу. Після цього залишок основної заборгованості склав 199 998,40 грн.
Станом на 27.08.2025 загальна заборгованість ТОВ «АТД «Колос» перед АТ «Ощадбанк» становить 212 784,60 грн, з яких: 199 998,40 грн — основний борг та 12 786,20 грн — проценти за користування кредитом.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.12.2025 у справі №915/1342/25 (суддя Ільєва Л.М.) позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 212784,60 грн. задоволено частково. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» основний борг по кредиту в сумі 199998 грн. 40 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос» на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1499 грн. 99 коп. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1499 грн. 99 коп. В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» відмовлено.
Висновок суду мотивований тим, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до поручителя з вимогою №55/5.5-02/89623/2025 від 09.07.2025 про виконання зобов`язань, забезпечених договором поруки. На підтвердження направлення зазначеної вимоги до матеріалів справи долучено опис вкладення до поштового відправлення №54056115598848 та інформацію з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження вказаного відправлення.
З урахуванням положень ст.ст. 554, 559 Цивільного кодексу України, а також умов п. 10.3.1 Договору поруки, суд дійшов висновку, що договір поруки №1 від 27.04.2022 є чинним та належним способом забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №112.10-25-60/22 від 27.04.2022. При цьому матеріали справи не містять доказів виконання поручителем зазначеної вимоги або заперечень щодо неї.
За таких обставин місцевий господарський суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 199 998,40 грн, оскільки позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання перед Банком.
Судом першої інстанції відмовлено у нарахуванні та стягненні з відповідача процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12 786,20 грн., оскільки проценти, які нараховані позивачем – станом на 26.10.2022 – підлягали компенсації за рахунок Фонду. Спірна сума процентів нарахована за користування кредитом за період з жовтня 2022 по 26.ю10.2026. Відтак, на думку суду, вказані проценти мали бути компенсовані за рахунок Фонду.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 14.04.2026 Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.12.2025 у справі №915/1342/25 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №112.10-25-60/22 від 27.04.2022 у розмірі 212 784,60 грн., в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 12 786,20 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос», ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12 786,20 грн. в солідарному порядку. Здійснити розподіл судових витрат, відповідно до ст. 129 ГПК України.
Доводи ти вимоги апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що місцевим господарським судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 12 786,20 грн. – заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, оскільки зазначені висновки суду є порушенням норм чинного законодавства та умов укладеного між сторонами Договору.
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до Порядку №28, в редакції Постанови КМУ № 451 від 15.04.2022, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, надання Фондом підтримки шляхом компенсації процентів можливе за умови вчасного та в повному обсязі виконання суб`єктом підприємництва зобов`язань за Кредитним договором та лише в межах строку дії кредитного договору/строку кредитування. 
Також апелянт зазначив, що умовами Кредитного договору встановлено обов`язок Позичальника повернути основний борг не пізніше 26.10.2022 одним платежем. Однак цей обов`язок Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос» не виконано, що позбавляє право на отримання компенсації шляхом перерахування Банком коштів компенсації процентів за жовтень 2022.
Крім того, скаржник звертає увагу суд апеляційної інстанції, що суд першої інстанції під час прийняття рішення залишив поза увагою положення п.3.15, 3.15.3, 3.5.1 Кредитного договору, п.15 Порядку № 28, а також факт непогашення основного боргу у передбачений Кредитним договором строк та дійшов помилкового висновку, що оскільки спірні проценти нараховані саме за період дії Кредитного договору і в останній день його дії, Позивач вправі був списати нараховані проценти з рахунку ескроу відповідно до умов Кредитного договору. 
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 14.04.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 вирішено питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Миколаївської області матеріалів справи №915/1342/25 до суду апеляційної інстанції.
27.04.2026 матеріали справи №915/1342/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 року у справі №915/1342/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.12.2025 у справі №915/1342/25. Вирішено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Як вбачається з доводів апеляційної скарги, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» не погоджується з рішенням Господарського суду Миколаївської області в частині відмови у стягненні солідарно з відповідачів процентів за користування кредитом у розмірі 12 786,20 грн. Таким чином, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду лише у відмови нарахуванні та стягнення відсотків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.04.2022 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі – Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос» (далі – Позичальник) було укладено кредитний договір №112.10-25-60/22, відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит на умовах, визначених договором, а Позичальник – отримати, належним чином використовувати та повернути кредитні кошти у строки, встановлені договором, а також забезпечити своєчасну сплату процентів, комісій та інших платежів.
Кредитний договір укладено в межах державної програми фінансової підтримки суб`єктів малого, мікро- та середнього підприємництва «Доступні кредити 5-7-9%», що реалізується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 №28. Часткове забезпечення виконання зобов`язань за договором здійснювалось шляхом надання державної гарантії на портфельній основі відповідно до договору про надання державної гарантії №13110-05/560 від 03.12.2021, укладеного між Міністерством фінансів України та АТ «Ощадбанк», а також Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №723 від 14.07.2021.
Положеннями п. 1.1 кредитного договору визначено основні терміни та поняття, зокрема: договір про співробітництво, зобов`язання, компенсаційна процентна ставка, компенсаційна частина процентів, компенсація, період відповідності програмі, період повної компенсації процентів, поручитель, програма, проценти та Фонд розвитку підприємництва.
Згідно з п. 3.1 договору сума кредиту становила 1 000 000,00 грн. Відповідно до п. 3.2 договору кредит надавався одноразово зі строком остаточного повернення не пізніше 26.10.2022. Виконання зобов`язань Позичальника забезпечувалось порукою ОСОБА_1 , що передбачено п. 3.3 договору.
Додатком №2 до кредитного договору затверджено графік платежів, відповідно до якого кінцевою датою погашення кредиту визначено 26.10.2022.
Умовами п.п. 3.4.1– 3.4.2 договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за змінюваною процентною ставкою, розрахованою із застосуванням індексу UIRD (3m). На дату укладення договору базова процентна ставка становила 13,53% річних.
Пунктом 3.5 договору передбачено особливий порядок сплати процентів у межах державної програми «Доступні кредити 5-7-9%». Протягом періоду повної компенсації процентів проценти сплачувалися Фондом у повному обсязі за рахунок компенсації. У період часткової компенсації Позичальник сплачував проценти за ставкою 5% річних, тоді як інша частина процентів компенсувалася Фондом.
Відповідно до п. 3.8 договору кредитні кошти надавалися у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника та мали використовуватись виключно на покриття витрат, пов`язаних із здійсненням сільськогосподарської діяльності.
Згідно з п. 3.10 договору Позичальник зобов`язувався здійснювати повернення кредиту відповідно до графіка платежів та сплачувати проценти у порядку, визначеному договором.
На виконання умов договору Банк перерахував Позичальнику кредитні кошти у сумі 1000 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №2202733715 від 27.04.2022 та банківськими виписками.
Однак у встановлений договором строк, а саме до 26.10.2022, Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув. Станом на 27.10.2022 заборгованість за основною сумою боргу становила 999 992,00 грн.
У зв`язку з настанням гарантійного випадку Банк, керуючись положеннями Порядку №723 та договору гарантії, 30.05.2024 звернувся до держави-гаранта з вимогою про виплату суми гарантії. 04.07.2024 Гарантом було сплачено на користь Банку 799 993,60 грн, що становить 80% суми простроченої заборгованості за основним боргом.
Після здійснення гарантійної виплати непогашена заборгованість Позичальника перед Банком склала 199 998,40 грн.
Судом встановлено, що Позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів, чим допустив порушення вимог ст. 525, 526, 530, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.
Оскільки відповідачами не спростовано розмір заборгованості та не надано доказів її погашення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Банку та наявність підстав для стягнення з Позичальника заборгованості за кредитним договором №112.10-25-60/22 від 27.04.2022 у розмірі 199 998,40 грн.
Відносно нарахування Банком процентів за користуванням кредитом у сумі 12 786,20 грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, судом встановлено, що станом на 27.10.2022 року за відповідачем-1 обліковується заборгованість за кредитним договором №112.10-25-60/22 від 27.04.2022 року у сумі 12 786,20 грн., яка визначена позивачем як заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому розмір процентів та порядок їх сплати визначаються умовами договору. Отже, правова природа та порядок сплати процентів безпосередньо залежать від погоджених сторонами умов кредитного договору.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, а порядок сплати процентів, їх розмір та умови нарахування визначаються кредитним договором з урахуванням принципу свободи договору, закріпленого у ст. 627 ЦК України.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 198 Господарського кодексу України проценти за грошовими зобов`язаннями у сфері господарювання застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором. Таким чином, саме умови укладеного між сторонами договору мають визначальне значення при вирішенні питання щодо порядку сплати нарахованих процентів.
Як вбачається з матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку, проценти у сумі 12 786,20 грн. були нараховані за період з 01.10.2022 року по 26.10.2022 року включно, тобто в межах строку дії кредитного договору та періоду користування кредитними коштами.
Судом встановлено, що кредитний договір №112.10-25-60/22 від 27.04.2022 року був укладений у межах державної програми фінансової підтримки суб`єктів господарювання «Доступні кредити 5-7-9%», що прямо передбачало застосування спеціального механізму компенсації процентів за рахунок коштів Фонду розвитку підприємництва.
Так, відповідно до п.п. 9, 10, 13 та 15 п. 1.1 кредитного договору сторонами визначено поняття компенсаційної частини процентів, компенсації, періоду відповідності програмі та періоду повної компенсації процентів. Зокрема, умовами договору передбачено, що протягом періоду повної компенсації процентів Фонд здійснює компенсацію процентів у повному обсязі шляхом перерахування відповідних коштів через рахунок ескроу.
Відповідно до п. 3.2 кредитного договору остаточний строк повернення кредиту встановлено до 26.10.2022 року включно. При цьому згідно з п.п. 15 п. 1.1 договору період повної компенсації процентів триває протягом шести місяців з дати укладення договору, тобто фактично охоплює увесь строк кредитування.
Положеннями п.п. 3.5.1.1 п. 3.5.1 кредитного договору сторони погодили, що протягом періоду повної компенсації процентів сплата процентів за базовою процентною ставкою здійснюється Фондом у повному обсязі шляхом списання Банком коштів з рахунку ескроу на рахунок, визначений договором.
Крім того, відповідно до п. 3.15.3 кредитного договору зобов`язання позичальника щодо сплати процентів у період дії програми могло бути виконане саме шляхом списання Банком коштів з рахунку ескроу з подальшим їх зарахуванням на рахунок погашення заборгованості. Тобто сторонами прямо погоджено спеціальний порядок виконання зобов`язань щодо сплати процентів у межах державної програми компенсації.
Таким чином, аналіз наведених умов договору свідчить про те, що проценти, нараховані за період дії кредитного договору та в межах періоду повної компенсації процентів, підлягали погашенню саме за рахунок коштів Фонду шляхом застосування механізму списання коштів з рахунку ескроу, а не шляхом самостійної сплати відповідачем із власних коштів.
26.10.2022 року відповідач продовжував відповідати критеріям участі у програмі та правомірно користувався кредитними коштами в межах строку дії договору. Відтак, проценти, нараховані за жовтень 2022 року по 26.10.2022 року включно, охоплюються періодом дії механізму компенсації процентів.
Той факт, що позивачем 27.10.2022 року було віднесено суму процентів на прострочену заборгованість, сам по собі не змінює правової природи таких платежів та не припиняє обов`язку Банку діяти відповідно до погодженого сторонами механізму списання коштів з рахунку ескроу. Невчинення Банком відповідних дій щодо списання коштів не може покладати на відповідача додатковий обов`язок зі сплати процентів у спосіб, який прямо не передбачений умовами договору.
Отже, враховуючи положення ст.ст. 526, 627, 629, 1048, 1056-1 ЦК України, ст. 198 ГК України, а також умови кредитного договору №112.10-25-60/22 від 27.04.2022 року, суд доходить висновку, що проценти у розмірі 12 786,20 грн., нараховані за період з 01.10.2022 року по 26.10.2022 року, підлягали компенсації за рахунок коштів Фонду розвитку підприємництва в порядку, визначеному договором.
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у сумі 12 786,20 грн. є необґрунтованою, недоведеною належними доказами та такою, що не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні умов кредитного договору, положень Порядку надання фінансової державної підтримки суб`єктам підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №28, а також норм цивільного та господарського законодавства.
Так, апелянт помилково стверджує, що у зв`язку з непогашенням Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Колос» основної суми кредиту до 26.10.2022 року відповідач автоматично втратив право на компенсацію процентів за жовтень 2022 року. При цьому скаржник фактично ототожнює момент виникнення прострочення за кредитом із припиненням права на компенсацію процентів, нарахованих за період належного користування кредитними коштами, що не відповідає умовам укладеного договору та змісту спірних правовідносин.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, спірна сума процентів у розмірі 12 786,20 грн. була нарахована виключно за період з 01.10.2022 року по 26.10.2022 року включно, тобто в межах строку дії кредитного договору та в межах періоду повної компенсації процентів, визначеного умовами договору.
Відповідно до п.п. 15 п. 1.1 кредитного договору період повної компенсації процентів триває протягом шести місяців з дати укладення договору. Оскільки кредитний договір укладено 27.04.2022 року, такий період тривав до 27.10.2022 року. Водночас остаточний строк повернення кредиту встановлено до 26.10.2022 року включно.
Таким чином, на момент нарахування спірних процентів відповідач перебував у межах строку кредитування та періоду дії механізму компенсації процентів, а тому проценти за користування кредитом підлягали компенсації за рахунок коштів Фонду відповідно до умов договору.
Посилання апелянта на положення Порядку №28 у редакції постанови Кабінету Міністрів України №451 від 15.04.2022 року не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки зазначеним Порядком дійсно передбачено, що державна підтримка надається в межах строку кредитування та за умови належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Однак наведені положення не містять припису про те, що проценти, вже нараховані за період належного користування кредитом до моменту виникнення прострочення, автоматично втрачають статус таких, що підлягають компенсації.
Більше того, апелянтом не враховано, що прострочення виконання зобов`язання щодо повернення основного боргу виникло лише після спливу визначеного договором строку виконання зобов`язання, тобто після 26.10.2022 року. Натомість спірні проценти були нараховані саме за період до настання прострочення, коли відповідач користувався кредитними коштами правомірно та відповідав критеріям участі у Програмі.
Твердження апелянта про те, що неповернення кредиту до 26.10.2022 року автоматично позбавило відповідача права на компенсацію процентів за весь жовтень 2022 року, суперечить принципам правової визначеності та належного виконання договірних зобов`язань, оскільки фактично надає Банку право в односторонньому порядку змінити погоджений сторонами механізм погашення процентів вже після їх нарахування.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень п.п. 3.5.1, 3.15, 3.15.3 кредитного договору.
Навпаки, саме системний аналіз вказаних положень договору підтверджує правильність висновків місцевого господарського суду.
Так, відповідно до п.п. 3.5.1.1 кредитного договору протягом періоду повної компенсації процентів сплата процентів у розмірі базової процентної ставки здійснюється Фондом у повному обсязі шляхом списання Банком коштів з рахунку ескроу.
Згідно з п. 3.15.3 договору зобов`язання позичальника щодо забезпечення сплати процентів у межах дії Програми може бути виконано шляхом списання Банком відповідної суми процентів з рахунку ескроу та подальшим перерахуванням таких коштів на рахунок погашення заборгованості.
Отже, сторони прямо погодили спеціальний порядок виконання зобов`язань щодо сплати процентів у період дії державної програми компенсації, який передбачав можливість їх погашення саме за рахунок коштів Фонду.
При цьому апелянтом не наведено жодної умови кредитного договору, яка б прямо передбачала, що у випадку неповернення основної суми кредиту в останній день строку кредитування позичальник втрачає право на компенсацію процентів, вже нарахованих за попередній період належного користування кредитом.
Більше того, умовами договору не передбачено, що Банк звільняється від обов`язку здійснити списання коштів з рахунку ескроу щодо процентів, нарахованих у межах строку дії договору, лише з підстав подальшого виникнення прострочення за основним боргом.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що неналежне виконання Банком власних дій щодо списання коштів з рахунку ескроу не може покладати на відповідача додаткові фінансові зобов`язання, які прямо не передбачені умовами кредитного договору.
Крім того, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи та незгоди апелянта з наданою судом правовою оцінкою, однак не спростовують висновків місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 12 786,20 грн. процентів за користування кредитом.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним, обґрунтованим, ухваленим з правильним застосуванням норм матеріального права та з належною оцінкою всіх доказів у справі, а тому підстави для його скасування відсутні.
Вимогами ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Положеннями ст.86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Таким чином, судова колегія вважає, що зазначені в апеляційній скарзі обставини скаржника – є загальними умовами, у яких на сьогодні здійснюють свою діяльність усі суб`єкти господарювання та органи державної влади на території України. 
Такі обставини не можуть вважатися поважною причиною для неналежного виконання процесуальних обов`язків сторони та не звільняють її від обов`язку подання належних і достовірних розрахунків та доказів та підтвердження своїх вимог та заперечень.
Крім того, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів того, що зазначені обставини об`єктивно унеможливили подання правильного розрахунку за вірний період та у встановлений законом строк. 
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області 29.12.2025 у справі №915/1342/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» – без задоволення.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області 29.12.2025 у справі №915/1342/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк»– без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Аленін О.Ю.