Cправа № 127/8790/26
Провадження № 2-а/127/86/26 

ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
03 липня 2026 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гуменюка К.П.,
за участю секретаря судового засідання Бортнюк А.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП капрала поліції Решетніка Михайла Миколайовича серії ЕНА №6836310 від 15 березня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, - 

вимоги позивача: скасувати постанову поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП капрала поліції Решетніка Михайла Миколайовича серії ЕНА №6836310 від 15 березня 2026 року; закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява  ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП капрала поліції Решетніка Михайла Миколайовича про скасування постанови серії ЕНА №6836310 від 15 березня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2026 року зазначений адміністративний позов прийнято до розгляду, замінено неналежного відповідача – поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП капрала поліції Решетніка Михайла Миколайовичана належного – Департамент патрульної поліції, та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні). 
Позовні вимоги мотивовано тим, що «15» березня 2026 р. інспектором роти № 1 батальйону патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП Решетніком Михайлом Михайловичем винесено стосовно ОСОБА_1 постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України. У постанові відповідач стверджує, що позивачем порушено п. 12.4 ПДР. Однак, на переконання позивача, зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.
Зокрема, відповідно до тверджень, викладених у позовній заяві, 15 березня 2026 року о 09 год 15 хв біля населеного пункту Стрижавка Вінницької області (дорога АД М 21, 297 км), водієм автотранспортного засобу Honda Accord, д.н.з. « НОМЕР_1 », ОСОБА_1 було виконано вимогу працівника поліції про зупинку автотранспортного засобу. При цьому невідомий працівник патрульної поліції (не ОСОБА_2 ), який використав в руках лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM, повідомив позивачу, що він порушив п. 12.4 ПДР, а саме рухався зі швидкістю 83 км/год. Під час розмови ОСОБА_1 відмовився визнавати вину, пояснюючи, що працівник поліції використовував TruCAM, тримаючи його в руках, а біля транспортного засобу позивача їхало інше авто, яке могло б їхати зі швидкістю 83 км/год. Позивач переконаний, що ручне тримання приладу призводить до значних коливань (ефект «тремтіння рук»), що створює додаткову похибку вимірювання, а отже отримані в такий спосіб дані не можуть вважатися належними та допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.
Окрім того, позивач звертає увагу суду на суттєве порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, фактичне вимірювання швидкості здійснював один інспектор поліції, проте розгляд справи та винесення постанови здійснював інший працівник поліції, що в свою чергу свідчить про порушення принципу безпосередності розгляду справи, адже оскільки інспектор Решетнік М.М. особисто правопорушення не виявляв, свідком подій не був, отже й не міг повно, всебічно та об`єктивно встановити обставини справи, як того вимагає ст. 280 КУпАП. 
У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 вважає зазначену постанову такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, винесеною безпідставно та з істотним порушенням його прав, а тому підлягає скасуванню.
07 квітня 2026 року на адресу Вінницького міського суду Вінницької області надійшов відзив Департаменту патрульної поліції на позовну заяву ОСОБА_1 .
За змістом відзиву, 15.03.2026 о 09 год 15 хв в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 смт. Стрижавка, нарядом патрульної поліції в складі екіпажу, зокрема поліцейським роти № 1 БУПП Решетніком М.М., за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС0008446) було зафіксовано порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу HONDA ACCORD з номерним знаком НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 83 (вісімдесят три) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 33 (тридцять три) км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України, після чого йому було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Інспектор підійшов до водія, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 (а) ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення щодо винесення інспектором постанови ЕНА № 6836310 від 15.03.2026 року відносно позивача.
Факт правопорушення підтверджується відеозаписом з приладу TruCam, фотознімками та відеозаписом приладу TruCam.
Окрім того, у відзиві відповідачем зазначено, що достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/33011 виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 20.03.2025 р. та чинного до 20.03.2026 р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС008446 є придатним до застосування, як у ручному так і в автоматичному режимах. Також Мінеконономрозвідку ДП «Всеукраїнським державним науково-виробничим центром стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП Урметртестстандарт») надано листи роз`яснення від 01.10.2019 року № 22-38/49 та від 03.09.2021 року № 22-38/49, що опломбування лазерних випромінювачів швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20, не передбачене експлуатаційними документами, методикою повірки або іншими нормативними документами (копії додаються). У вищезазначеному листі проінформовано також, що прилад TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи, прилад також може бути встановлено на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовності дій: вибір цільового ТЗ, вимірювання швидкості руху ТЗ, документування результатів вимірювання та фотофіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації.
Також 07 квітня 2026 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив Департаменту патрульної поліції. У даній відповіді позивач висловлює переконання про маніпулювання відповідачем поняттям «автоматичний режим» при ствердженні, що фіксація з рук є правомірною, а зазначає, що вказані у відзиві листи-роз`яснення ДП «Укрметртестстандарт» мають виключно інформаційно-рекомендаційний характер, а також наголошує на аргументах, висловлених у позовній заяві, щодо відсутності безпосередності розгляду справи, недопустимість застосованого методу технічної фіксації та порушення процедури ознайомлення.
14 квітня 2026 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло заперечення Департаменту патрульної поліції на доводи позивача, викладені у його відповіді на відзив. У наданих запереченнях відповідачем зазначено, що під час заступання на зміну начальником управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП затверджується розстановка сил та засобів відповідної роти, яка заступає на чергування, згідно якої визначається відповідний екіпаж патрульної поліції, у кількості не менше 2 осіб, які працюють нарядом, тобто працівник поліції не може сам перебувати у екіпажі та нести службу на відповідній території, яка визначена начальником. При заступанні на зміну екіпажем патрульної поліції отримується відповідно один прилад TruCam та портативні нагрудні відеореєстратори (бодікамери), тобто, працівник поліції не може нести службу один, а лише з напарником, тому і зазначається, як один екіпаж. Жодних порушень під час винесення постанови інспекторами не було вчинено. Твердження, що один з інспекторів виявив правопорушення, а інший виносив постанову не є достовірним, оскільки працівники поліції діяли як екіпаж. Посилання позивача на те, що його не ознайомлено з доказами, не відповідає дійсності, оскільки з відео вбачається, як інспектор надає відеозапис на ознайомлення позивачу. Також відповідачем наведено судову практику, згідно якої лазерний вимірювач швидкості «TRUCAM LTI 20/20» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, а допустима похибка при вимірюванні швидкості не змінюється незалежно від того, чи фіксування швидкості відбувається в ручному або автоматичному режимі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами доказами, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА № ЕНА №6836310 від 15 березня 2026 року, винесеної поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП капралом поліції Решетніком М.М., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HONDA ACCORD, д.н.з. НОМЕР_2 , 15.03.2026 о 09:15:16 дорога АД М-21, 297 км, в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 «смт. Стрижавка», рухався зі швидкістю 83 км/год, чим перевищив встановлену дозволену швидкість руху на 33 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР – порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Також в постанові зазначено, що швидкість встановлювалась приладом TruCam TC008446, велась безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори 470753, 468924.
Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Нормативно-правовим актом, що регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів – учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ, і організацій незалежно від форм власності та господарювання, є Закон України «Про дорожній рух».
Стаття 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху визначає осіб, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Тож учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог ЗУ «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Відповідно до п. 1.3 ПДР України на учасників дорожнього руху покладено обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
За змістом п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до пункту 12.4 ПДР України в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год, а Кодексом України про адміністративні правопорушення, зокрема частиною 1 статті 122, передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Частиною 2, 4 ст.258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) протокол не складається. У таких випадках уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Справи про адміністративні правопорушення, що стосуються порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів у відповідності до ст. 222 КУпАП розглядають органи Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Дані положення знайшли своє відображення в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, відповідно до пункту 2 розділу ІІІ якої постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до ст. 31 Закону України № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, як передбачено ч.1 ст.283 КУпАП. 
У відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справ (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року в справі №513/899/16-а.
При цьому варто також звернути увагу на постанову Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі № 338/1/17, згідно якої постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
За змістом ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. 
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.
У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст. 251 КУпАП), які відповідно до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів надалі виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові (постанова КАС ВС від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17).
Аналогічні правові позиції викладені у постановах КАС ВС від 13 березня 2020 року справа №234/6323/17, від 31 жовтня 2019 року справа №398/3566/16-а, від 30 травня 2018 справа №337/3389/16-а.
Обґрунтовуючи правомірність винесеної постанови та вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП капралом поліції Решетніком М.М. у постанові серії ЕНА №6836310 від 15 березня 2026 року зазначено, що «швидкість встановлювалась приладом TruCam TC008446, велась безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори 470753, 468924».
Зазначені в оскаржуваній постанові відеодокази, зокрема відео з портативного відеореєстратора ID 470753 та відео з приладу вимірювання швидкості TruCam TC008446, було надано відповідачем разом з відзивом та долучено судом до матеріалів справи.
Дослідивши надані докази, судом встановлено, що відеозаписом з приладу TruCam TC008446 зафіксовано рух транспортного засобу HONDA ACCORD, д.н.з. НОМЕР_2 , зі швидкістю 83 км/год.
Відеозаписом з портативного нагрудного відеореєстраторів інспекторі поліції 470753 зафіксовано події після зупинення інспектором поліції водія транспортного засобу HONDA ACCORD, д.н.з. НОМЕР_2 , зокрема повідомлення та роз`яснення причини зупинки транспортного засобу, процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, винесення за результатами її розгляду постанови серії ЕНА №6836310 від 15 березня 2026 року, оголошення даної постанови та роз`яснення строків та порядку її оскарження.
При цьому суд звертає увагу, що поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП капралом поліції Решетніком М.М. було дотримано норм чинного процесуального законодавства щодо порядку здійснення розгляду даної справи та притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Доводи ж позивача щодо ненадання йому для ознайомлення доказів вчинення ним адміністративного правопорушення спростовуються наявними матеріалами справи, адже згідно запису з нагрудного відеореєстратора поліцейського на прохання водія йому було продемонстровано відео з приладу вимірювання швидкості, а від ознайомлення з документам на такий прилад він відмовився. При цьому фактичні обставини справи, зокрема керування транспортним засобом в межах населеного пункту зі швидкістю 83 км/год, позивачем не заперечувалися, жодних заяв/клопотань не заявлялося.
Щодо законності застосування приладу вимірювання швидкості руху TruCAM у ручному режимі суд вважає за доцільне зазначити, що згідно пункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису .
Згідно статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 використовується у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та є засобом вимірювальної техніки. Відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.
Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.
Таким чином, суд не приймає доводи позивача щодо неправомірності застосування приладу TruCam LT1 20/20 в ручному режимі.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку, що постанова серії ЕНА №6836310 від 15 березня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі є обґрунтованою, вмотивованою та винесеною з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.
Частиною третьою статтею 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Крім того, суд звертає увагу на те, що частинами 1, 2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011року №3674-VI(зі змінами та доповненнями), відповідно до ст. 1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 33, 121, 122, 222, 245, 247, 251, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 20, 72, 77, 90, 132, 139, 229, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП капрала поліції Решетніка Михайла Миколайовича серії ЕНА №6836310 від 15 березня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 03 липня 2026 року.

Суддя Вінницького міського суду
Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК