ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2026 р. Справа№ 925/1240/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Остапенка О.М.
суддів: Сотнікова С.В. 
Отрюха Б.В. 

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:
від ТОВ "СХК "Вінницька промислова група": Бурятинський В.О. (в режимі ВКЗ)
від ТОВ "Агрохолдинг 2012": Савчук Ю.М. (в режимі ВКЗ)
від ТОВ "Седна-Агро": Павленко М.В. (у приміщенні суду)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.02.2026
у справі №925/1240/21 (суддя Боровик С.С.)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Патріот-Ч"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро"
про банкрутство
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.02.2026 року у справі №925/1240/21 визнано вимоги ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" до ТОВ "Седна-Агро" та включено до реєстру вимог кредиторів у наступному розмірі та черговості: 4 844,80 грн. витрат зі сплати судового збору за подання заяви про визнання грошових вимог до боржника (перша черга), 61 218,77 грн. вимог, не забезпечених заставою (четверта черга).
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Седна-Агро" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.02.2026 року у справі №925/1240/21 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви ТОВ "СХК "Вінницька промислова група".
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.
Ухвалою суду від 24.03.2026 року вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження апеляційною скаргою ТОВ "Седна-Агро" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.02.2026 року у справі №925/1240/21, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1240/21.
10.04.2026 року супровідним листом Господарського суду Черкаської області №925/1240/21/4582/2026 від 06.04.2026 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 15.04.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.02.2026 року у справі №925/1240/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 14.05.2026 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" Бурятинський В.О. просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. Крім того, у відзиві заявлено про участь представника у судовому засіданні 14.05.2026 та у всіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.
30.04.2026 року через систему "Електронний суд" від представника ТОВ "Агрохолдинг 2012" Савчука Ю.М. надійшла заява про участь у судовому засіданні 14.05.2026 року та у всіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. 
Ухвалою суду від 11.05.2026 року задоволено заяви представників ТОВ "Агрохолдинг 2012" і ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" та призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
До дати судового засідання від боржника надійшло клопотання про долучення доказів та додаткові пояснення у справі.
Представник скаржника в судовому засіданні 14.05.2026 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.02.2026 у справі №925/1240/21 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заяви ТОВ "СХК "Вінницька промислова група".
Представники ТОВ "Агрохолдинг 2012" та ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.
Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
14.05.2026 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду від 17.02.2026 у даній справі – скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у визнанні кредиторських вимог до боржника, з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.
Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.
Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.
Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.
Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.
За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:
- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;
- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;
- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;
- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.
Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.
Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.
Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.
Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).
Крім того, суд у цій справі враховує усталені правові висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, за якими:
- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);
- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);
- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);
- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18);
- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів на підставі поданих заявниками доказів існування та обґрунтованості цих вимог (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).
Наведені правові висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ та втратою чинності Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки КУзПБ (статті 45-47) містить подібне в цій частині правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду Черкаської області на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою суду від 20.05.2022 року, перебуває справа №925/1240/21 про банкрутство ТОВ "Седна-Агро", повноваження ліквідатора банкрута виконує арбітражний керуючий Левченко В.М.
Відповідне оголошення про введення відносно ТОВ "Седна-Агро" ліквідаційної процедури офіційно оприлюднено на веб-сайті Судової влади України 26.05.2022 року за № 68734.
12.09.2025 року ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" звернулось до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника у розмірі 61 218,77 грн., які виникли у зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за Договором поставки насіння №021-КК від 12.02.2019 року.
Як зазначає кредитор у поданій заяві, 12.02.2019 між ТОВ "Седна-Агро" та ТОВ "Кряж і Ко" (правонаступником всіх права та обов`язків якого є ТОВ "СХК "Вінницька промислова група", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) укладено Договір №021-КК поставки насіння.
Відповідно до п. 1.1. Договору продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця насіння, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах даного Договору.
Згідно п. 4.1. Договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю виміру, вартість товару та термін його оплати, термін поставки покупцю та базис поставки товару, а також інші умови будуть встановлені за згодою сторін в додатках (Специфікаціях), які є невід`ємною частиною даного Договору.
Сторонами було підписано дві специфікації до Договору, зокрема Специфікація №1 від 12.02.2019 та Специфікація №2 від 14.02.2019.
За твердженням кредитора, станом на дату подання кредиторських вимог зобов`язання сторін згідно Специфікації №1 до Договору поставки №021-КК від 12.02.2019 року виконано, однак наявне невиконання зобов`язань боржником по Специфікації №2 до Договору, відповідно до якої боржник повинен був здійснити поставку насіння соняшника у строк до 15.03.2019 року, а ТОВ "Кряж і Ко" повинне було здійснити оплату у наступному порядку:
- в строк до 14.02.2019 – сплатити суму 368 471,04 грн, що складало 20% від погодженої сторонами ціни загальної вартості товару за специфікацією;
- в строк до 15.11.2019 – сплатити суму 1 473 887,76 грн, що складало 80% від загальної вартості товару;
ТОВ "Кряж і Ко" здійснило оплату в сумі 368 471,94 грн. (платіжне доручення від 13.02.2019 №5888946729 на суму 362 656,36 грн. та платіжне доручення від 15.02.2019 № 5888946773 на суму 5 815,58 грн.), шо складає 20% від загальної вартості товару, що вказана у Специфікації №2.
По факту отримання оплати товару ТОВ "Седна-Агро" було виписано податкову накладну №103 від 13.02.2019 на суму 362 656,36 грн. та податкову накладну №104 від 15.02.2019 на суму 5 815,58 грн.
Разом з тим, боржник не поставив товар, у зв`язку із чим ТОВ "Кряж і Ко" направило на адресу ТОВ "Седна-Агро" лист про повернення коштів у зв`язку з невиконанням договору.
Кредитор вказує, що ТОВ "Седна-Агро" частково повернуло ТОВ "Кряж і Ко" кошти за оплачений, але не поставлений товар, в сумі 307 253,17 грн. (209607,84 грн. згідно платіжного доручення №2116 від 19.04.2019 та 97 645,33 грн. згідно платіжного доручення №2118 від 23.04.2019) та у відповідності до абз. 1 п. 192.1. ст. 192 Податкового кодексу України, 19.04.2019 та 22.04.2019 на відповідні склало розрахунки коригування до податкової накладної.
Таким чином, заборгованість боржника перед кредитором за оплачений, але не поставлений товар за Специфікацією №2 до Договору поставки №021-КК від 14.02.2019 становить 61218,77 грн., що є різницею між сумою, сплаченою на користь боржника, та сумою фактичного повернення (368471,94 - 307253,17).
На підтвердження вказаних грошових вимог кредитором до заяви, а також додаткових письмових пояснень додано:
- Договір поставки насіння №021-КК від 12.02.2019 року;
- Специфікацію №1 від 12.02.2019 року до Договору;
- Специфікацію №2 від 14.02.2019 року до Договору;
- платіжну інструкцію №5888946729 від 13.02.2019 року;
- платіжну інструкцію №5888946773 від 15.02.2019 року;
- податкову накладну за №103 від 13.02.2019 року;
- податкову накладну за №104 від 15.02.2019 року;
- банківську виписку за період з 19.04.2019 року по 22.04.2019 року;
- вимогу ліквідатора про повернення сум дебіторської заборгованості №01-34/377 від 07.05.2024 року;
- документи, надані на виконання вимог ухвали суду (банківські виписки від 13.02.2019, від 15.02.2019, від 19.04.2019, від 22.04.2019, акт звірки між ТОВ "Седна-Агро" та ТОВ "Кряж і Ко" за період з 01.01.2019 по 25.06.2019);
- вимогу ліквідатора про повернення сум дебіторської заборгованості №01-34/569-3 від 03.09.2025 року;
- платіжну інструкцію №38005 від 04.09.2025 року;
- платіжну інструкцію №42 від 17.09.2025 року;
Ліквідатор ТОВ "Седна-Агро" арбітражний керуючий Левченко В.М. у заяві про результати розгляду кредиторських вимог від 27.10.2025 року просив закрити відповідне провадження у зв`язку із відсутністю предмету спору.
За твердженням арбітражного керуючого, ліквідатором в досудовому порядку було повернуто ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" надмірно (помилково) сплачені кошти в сумі 61 220,44 грн.
За наслідками розгляду вказаних вимог ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.02.2026 року у справі №925/1240/21 визнано вимоги ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" до ТОВ "Седна-Агро" та включено до реєстру вимог кредиторів у наступному розмірі та черговості: 4 844,80 грн. витрат зі сплати судового збору за подання заяви про визнання грошових вимог до боржника (перша черга), 61 218,77 грн. вимог, не забезпечених заставою (четверта черга).
При прийнятті даної ухвали місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання вимог ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю належними і допустимими доказами.
За висновками суду, сплата ТОВ "Седна-Агро" на користь ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" 61 220,44 грн. (тобто заявлені грошові вимоги до боржника за договором поставки насіння від 12.02.2019 року №021-КК) згідно платіжної інструкції №42 від 17.09.2025 року свідчить про індивідуальне задоволення боржником вимог кредиторів, на які поширюється мораторій, після відкриття провадження у справі про банкрутство, що, в свою чергу, суперечить спеціальній процедурі, яка забезпечує пропорційність задоволення вимог кредиторів однієї черги в ході провадження справи про банкрутство.
ТОВ "Седна-Агро" з даною ухвалою суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги фактично ідентичні доводам поданих суду першої інстанції заперечень проти кредиторських вимог та ґрунтуються на відсутності заборгованості боржника перед кредитором.
Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.02.2019 між ТОВ "Седна-Агро" та ТОВ "Кряж і Ко", правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ "СХК "Вінницька промислова група", було укладено Договір №021-КК поставки насіння. 
За результатами дослідження фінансових операцій між зазначеними товариствами на підставі даних, які були наявні у ліквідатора, останнім було встановлено дебіторську заборгованість ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" перед ТОВ "Седна-Агро" 576 127,68 грн., внаслідок чого листом №01-34/337 від 07.05.2024 року ліквідатором було надіслано на адресу ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" вимогу про повернення сум дебіторської заборгованості на ліквідаційний рахунок ТОВ "Седна-Агро". Дана вимога була проігнорована.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09..09.2024 року у справі №925/1240/21 витребувано з ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують здійснення господарських операцій між ТОВ "Седна-Агро" та ТОВ "Кряж і Ко", а саме:
- Договір №021-КК поставки насіння від 12.02.2019 зі специфікаціями, які є невід`ємними його частинами;
- Видаткові накладні до договору №021-КК поставки насіння від 12.02.2019; 
- Копію акту звірки взаємних розрахунків по договору № 021-КК поставки насіння від 12.02.2019;
- Докази оплати за поставку товару згідно договору № 021-КК поставки насіння від 12.02.2019 року. 
На виконання зазначеної ухвали ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" було надано суду наявні у товариства документи після реорганізації припиненого ТОВ "Кряж і Ко", а саме: копії банківських виписок від 13.02.2019, 15.02.2019, 19.04.2019, 22.04.2019 та акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ "Кряж і Ко" і ТОВ "Седна-Агро" за період від 01.01.2019 по 25.06.2019, підписаний сторонами, яким зі сторони ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" було підтверджено заборгованість на загальну суму 514 907,24 грн. Інших документів надано не було.
Водночас, звертаючись до суду першої інстанції із заявою з кредиторськими вимогами ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" надано додаткові документи, а саме: Договір №021-КК поставки насіння від 12.02.2019 та специфікації №1 від 12.02.2019, №2 від 14.02.2019.
Так, згідно специфікації №1 від 12.02.2019 року до договору №021-КК поставки насіння від 12.02.2019 року (надалі – Специфікація №1) ТОВ "Кряж і Ко" було зобов`язано здійснити оплату грошових коштів в строк до 15.11.2019 в сумі 576 127,68 грн.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, залишив поза увагою, що вищевказані зобов`язання ТОВ "Кряж і Ко" не були виконані, що підтверджується, зокрема, актом звірки взаємних розрахунків. 
Відтак, заборгованість ТОВ "Кряж і Ко", а отже і ТОВ "СХК "Вінницька промислова група", перед ТОВ "Седна-Агро" згідно специфікації №1 становила 576 127,68 грн. 
Водночас, відповідно до Специфікації №2 ТОВ "Седна-Агро" повинно було здійснити поставку насіння соняшника у строк до 15.03.2019 року, а ТОВ "Кряж і Ко" повинно було здійснити оплату:
- в строк до 14.02.2019 року – сплатити суму у розмірі 368 471,04 грн., що складало 20% від погодженої сторонами ціни загальної вартості Товару за специфікацією; 
- в строк до 15.11.2019 року – сплатити суму 1 473 887,76 грн, що складало 80 % від загальної вартості Товару.
Як встановлено судом, ТОВ "Кряж і Ко" здійснило оплату в сумі 368471,94 грн. (платіжне доручення від 13.02.2019 року №5888946729 на суму 362 656,36 грн. та платіжне доручення від 15.02.2019 року № 5888946773 на суму 5 815,58 грн.).
ТОВ "Седна-Агро" частково повернуло ТОВ "Кряж і Ко" кошти за оплачений, але не поставлений Товар в сумі 307 253,17 грн. (209 607,84 грн. згідно платіжного доручення №2116 від 19.04.2019 року та 97 645,33 грн. згідно платіжного доручення №2118 від 23.04.2019 року), на підтвердження чого матеріали справи містять виписки по рахунках ТОВ "Кряж і Ко".
Таким чином, за вказаним договором ТОВ "Седна-Агро" мало заборгованість перед ТОВ "Кряж і Ко", правонаступником якого є ТОВ "СХК "Вінницька промислова група", по специфікації №2 в розмірі 61 218,77 грн., а ТОВ "Кряж і Ко", правонаступником якого є ТОВ "СХК "Вінницька промислова група", мало заборгованість перед ТОВ "Седна-Агро" по специфікації №1 в розмірі 576 127,68 грн.
За таких обставин, скаржник вказує, що за попередньою домовленістю сторони скерували 61 218,77 грн. боргу ТОВ "Седна-Агро" у виконання зобов`язань ТОВ "Кряж і Ко" по специфікації №1 в розмірі 576 127,68 грн., що підтверджується складеним та підписаним обома сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період від 01.01.2019 по 25.06.2019, в якому узгодили порядок розрахунків та визначили заборгованість ТОВ "Кряж і Ко" в розмірі 514 907,24 грн. перед ТОВ "Седна-Агро".
Згідно уставленої практики Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб (постанови від 21.12.2020 року у справі №916/499/20, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17).
Відтак, факт підписання акту звірки обома сторонами є доказом того, що взаємні вимоги сторін були враховані та зведені у єдиний погоджений фінансовий результат, що, в свою чергу, свідчить про відсутність спору щодо відображеного в ньому кінцевого сальдо взаємних розрахунків та визнання боргу зі сторони ТОВ "Кряж і Ко", правонаступником якого є ТОВ "СХК "Вінницька промислова група", перед ТОВ "Седна-Агро", а первісні зобов`язання сторін не існують у відокремленому вигляді.
Посилання кредитора на відсутність між сторонами угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог та заяви про зарахування відповідно до статті 601 ЦК України судом відхиляються, оскільки предметом спору є не факт вчинення одностороннього заліку, а фактичний узгоджений сторонами стан взаємних зобов`язань, визначений актом звірки та підтверджений матеріалами справи.
Отже, помилковим в даному випадку є твердження господарського суду першої інстанції про те, що заборгованість ТОВ "Седна-Агро" перед ТОВ "Кряж і Ко" у розмірі 61 218,77 грн. виникла до відкриття провадження в справі про банкрутство, оскільки як на дату відкриття провадження в справі про банкрутство ТОВ "Седна-Агро", так і на момент звернення з кредиторськими вимогами заборгованість останнього перед ТОВ "Кряж і Ко" (ТОВ "СХК "Вінницька промислова група") у заявленому розмірі не існувала.
Навпаки, як встановлено апеляційним судом, на дату відкриття провадження у справі про банкрутство існувала заборгованість ТОВ "Кряж і Ко" перед ТОВ "Седна-Агро" у розмірі 514 907,24 грн. 
Листом №01-34/569-3 від 03.09.2025 року ліквідатором було надіслано на адресу ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" вимогу про повернення суми дебіторської заборгованості у розмірі 576 127,68 грн. на ліквідаційний рахунок ТОВ "Седна-Агро".
Дана заборгованість згідно платіжної інструкції №38005 від 04.09.2025 була погашена ТОВ "СХК "Вінницька промислова група", як правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ "Кряж і Ко", однак при цьому було сплачено більшу суму, ніш погоджено сторонами (576127,68 грн. замість 514907,24 грн.). 
Посилання ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" на те, що ліквідатором були направлені вимоги про стягнення саме 576 127,68 грн., не спростовують відсутності заборгованості банкрута перед ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" у розмірі 61 218,77 грн. 
Суд зазначає, що боржник зобов`язаний виконати грошове зобов`язання в обсязі, який об`єктивно випливає з господарських відносин сторін та підтверджений належними доказами, зокрема актом звірки взаєморозрахунків.
Вимога ліквідатора є процесуальною дією у межах ліквідаційної процедури. Вона не визначає структуру взаємних зобов`язань сторін, не змінює узгодженого сторонами розміру взаємних розрахунків та не є самостійною підставою виникнення або зміни зобов`язання.
Як було зазначено вище, на момент здійснення ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" платежу сторонами вже був погоджений кінцевий розмір взаємних зобов`язань у сумі 514 907,24 грн.
Отже, сплата кредитором 576127,68 грн. перевищує погоджене сторонами сальдо та свідчить про надлишкове виконання грошового зобов`язання. 
У спірних правовідносинах різниця у сумі 61 220,44 грн. не є самостійним грошовим зобов`язанням боржника, а є наслідком надлишкового виконання зобов`язання з боку кредитора, у зв`язку із чим ліквідатором згідно платіжної інструкції №42 від 17.09.2025 року було повернуто ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" надмірно (помилково) сплачені кошти в сумі 61 220,44 грн.
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що надмірно сплачені кошти при виконані зобов`язання за договором №021-КК поставки насіння є вимогами ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" до ТОВ "Седна-Агро", а сплата ТОВ "Седна-Агро" на користь ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" 61 220,44 грн. свідчить про індивідуальне задоволення боржником вимог кредиторів, на які поширюється мораторій, після відкриття провадження у справі про банкрутство, що, в свою чергу, суперечить спеціальній процедурі, яка забезпечує пропорційність задоволення вимог кредиторів однієї черги в ході провадження справи про банкрутство, є помилковими та спростовується матеріалами справи.
Згідно правової позиції Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 15.03.2023 року у справі №904/10560/17, у разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.
Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:
- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредитора здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;
- при визнанні вимог кредитора у справі про банкрутство суд виходить з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;
- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.
Також суд зазначає, що у справах про банкрутство існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, яка полягає серед іншого, що господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження документів (накладних, актів, поданих розрахунків, тощо), які надані кредитором в підтвердження його грошових вимог до боржника. (Відповідні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19). Така судова практика є сталою при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019).
Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено саме на заявника грошових вимог. Отже, в даному випадку, суд на підставі поданих до заяви кредитора документів вирішує питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником до боржника.
У зв`язку з вищенаведеним, надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Отже, комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.
При цьому, використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданої заяви з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.09.2021 у справі №910/866/20, від 27.05.2021 у справі №924/556/20, від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 11.02.2020 у справі №904/8484/16, від 07.08.2019 року у справі №922/1014/18.
Суд зауважує, що фактом невиконання боржником зобов`язання перед кредитором не може бути будь-яка заборгованість, а лише та заборгованість, яка є дійсно безспірною та очевидною для всіх учасників справи та суду, тобто не викликає розумного сумніву в її наявності.
Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне. 
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України"). 
У визначення справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станкевич проти Польщі").
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).
Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Таку правову позицію висловив Верховний Суду у постанові від 30.09.2021 у справі №922/3928/20.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). 
Вищенаведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у своїй постанові від 30.11.2021 року по справі №910/21182/15(910/16832/19).
За ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищенаведене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції, дослідивши заяву ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" на підставі належних та допустимих доказів, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням вважає, що надані кредитором та наявні у справі докази у їх сукупності на підтвердження заявлених кредиторських вимог є менш вірогідними, ніж докази на підтвердження протилежних доводів боржника щодо необґрунтованості таких вимог.
З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги положення ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що кредитором, всупереч підвищеного стандарту доказування, не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості ТОВ "Седна-Агро" перед ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" у розмірі 61 218,77 грн.
Господарський суд Черкаської області наведених вище фактичних обставин справи у їх сукупності, які встановлені судом апеляційної інстанції, не врахував, доводи ліквідатора банкрута з посиланням на наявні у справі докази не спростував, чим допустив неповне дослідження обставин справи та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, що, в свою чергу, призвело до ухвалення помилкового судового рішення про визнання ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" кредитором ТОВ "Седна-Агро".
В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Отже, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам сторін та встановлено неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення. 
Інші доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним господарським судом, а відтак наявні підстави для її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні кредиторських вимог ТОВ "СХК "Вінницька промислова група".
Згідно із частинами 1, 4, 8 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на задоволення апеляційної скарги боржника, скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні кредиторських вимог, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 7 267,20 грн. згідно ст.129 ГПК України покладаються на ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" шляхом їх стягнення на користь ТОВ "Седна-Агро".
Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, –
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.02.2026 року у справі №925/1240/21 задовольнити.
2.Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.02.2026 року у справі №925/1240/21 скасувати.
3.Прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" у визнанні кредиторських вимог до боржника.
4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" (21022, м. Вінниця, вул. Зулінського Сергія, буд. 54-А, код ЄДРПОУ 33623350) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (18002, м. Черкаси, бул. Шевченка, 266, код ЄДРПОУ 33143734) 7267,20 грн.судового збору за подання апеляційної скарги.
5.Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ.
6.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.
7.Матеріали справи повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови підписано 26.05.2026 року після виходу судді Сотнікова С.В. з відпустки.

Головуючий суддя О.М. Остапенко 

Судді С.В. Сотніков

Б.В. Отрюх