Справа № 466/3624/24
Провадження № 2/466/201/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Свірідової В.В.
секретаря Солиган М.Р. 
з участю позивача ОСОБА_1 
позивача ОСОБА_2 
представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - адвоката Мотрук М.Ю.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області державного нотаріуса Спільник Зоряни Володимирівни про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,-
встановив:
позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02.04.2025р звернулися в суд з позовом, у якому просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті брата – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер брат позивачів, ОСОБА_4 . У зв?язку зі смертю ОСОБА_4 Третьою львівською державною нотаріальною конторою 17 листопада 2021 року зареєстровано спадкову справу N? 68673419 у спадковому реєстрі та N?882/2021 у нотаріуса. 
На момент смерті ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником квартири є відповідач ОСОБА_3 . Зазначену квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали у власність згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17 січня 2002 року N?22, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на квартиру від 17 січня 2002 року.
На момент смерті ОСОБА_4 одружений не був. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 09 листопада 1979 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 31 січня 2017 року. Дітей у ОСОБА_4 не було. Заповіту ОСОБА_4 теж не складав.
Зважаючи на наведене, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є мати, ОСОБА_5 , а також  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є рідним братом і сестрою померлого.
Таким чином, ОСОБА_4 фактично належала 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно рідним брату і сестрі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у порядку смерті після смерті брата, має належати по 1/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до листа Третьої львівською нотаріальною конторою від 05 березня 2024 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у них правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Окрім того, позивачі зазначають, що упровадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала справа № 466/328/22 за позовом ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування після смерті ОСОБА_4 . Рішенням суду від 07.03.2023 у задоволенні позову відмовлено, а постановою Львівського апеляційного суду від 19.09.2023 це рішення залишено без змін. Відомості про оскарження зазначених судових рішень у касаційному порядку відсутні.
Враховуючи вищеописане, є всі підстави, визнати за позивачами, як належать до спадкоємців другої черги, право власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті брата – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернігова від 03.04.2024 позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.58).
Ухвалою суду від 19.06.2024 витребувати докази у Третьої львівської державної нотаріальної контори, а саме: копію спадкової справи №882/2021 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.86). 
09.07.2024 на виконання ухвали суду від 19.06.2024 надійшла належним чином завірена копію спадкової справи №882/2021 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 10.10.2024 зупинити провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили рішенням у справі №466/7501/24 за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання та зміну черговості спадкування (а.с.141).
Ухвалою суду від 17.11.2025 поновлено провадження у цивільній справі (а.с.155).
Ухвалою суду від 14.01.2026 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.176). 
В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позов підтримали з підстав викладених у ньому, щодо заочного розгляду справи не заперечили.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник, адвокат Гук О.О. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку.
Третя особа, державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Спільник З.В. в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, однак подала заяву про розгляд справи без представника Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області.
Заслухавши пояснення позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких мотивів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Позивачі звернувся до суду з метою захисту свого права на спадкування.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За змістом ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Предметом позову у даній справі є право власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спадкоємцям другої черги. 
Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просять суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті брата – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер брат позивачів, ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва смерть серії НОМЕР_1 виданого 12 липня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Львів) (а.с.11). 
На момент смерті ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником квартири є відповідач ОСОБА_3 . Зазначену квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали у власність згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17 січня 2002 року N?22, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на квартиру від 17 січня 2002 року (дублікат видано 13 грудня2010 року).
Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав № 28614908, виданого 10.01.2011 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (реєстраційний номер об`єкта: 32581650), спірне нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності на правових підставах: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.14). 
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 . 
Судом також встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 на момент смерті одружений не був, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 09 листопада 1979 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 31 січня 2017 року (а.с.18-19). 
Дітей у ОСОБА_4 не було. Заповіту ОСОБА_4 теж не складав.
Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є його мати — ОСОБА_5 , а позивачі як рідні брат та сестра належать до спадкоємців другої черги. 
З матеріалів судової справи та спадкової справи №882/2021 вбачається, що ОСОБА_5 , спадкоємець до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина – ОСОБА_4 , відмовилась від належної їй частки спадкового майна за законом в користь спадкоємців другої черги: брата померлого - ОСОБА_2 та рідної сестри померлого - ОСОБА_1 , в рівних частках кожному (а.с.31, а.с.101 зворот.). 
У відповідності до ст.1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
Згідно ст.1275 ЦК України всі права на спадщину спадкоємця який відмовився від прийняття спадщини на користь іншої особи переходять до тих осіб, на користь яких здійснено відмову.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно з ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Частина перша ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що в разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.
Аналізуючи наведені норми закону, слід вважати, що при поділі (виділі) часток у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, в тому числі й визначенні, законом фактично встановлюється презумпція рівності таких часток.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому за життя право власності на 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 .
17 грудня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , звернулись до державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 (а.с.32-33). 
На підставі частини п?ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
Згідно із положеннями частини першої та третьої цієї статті Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.
Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Згідно з наявним у матеріалах справи листа державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області №423/02-14 від 05.03.2024р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.34). 
Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Позивачі позбавлені можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку. За таких обставин, відповідно до статей 392, 1296, 1297 ЦК України та роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008, їхнє право підлягає захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.
Таким чином суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 755/5684/18-ц).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, - суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.
Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії" (№ 49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/4 частці квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Відповідно до ч.1, ст. 141, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи наведене з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20грн. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,- 
ухвалив:
позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті брата – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті брата – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять коп.).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять коп.).
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 18.06.2026 року. 
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , . ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Третя львівська державна нотаріальна контора Львівської області, державний нотаріус Спільник Зоряна Володимирівна, місце знаходження: м. Львів, пр.. Чорновола, 39, код ЄДРПОУ 02899393.

  Суддя	  	 В.  В.  Свірідова